ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/899/21 Справа № 215/1493/20 Суддя у 1-й інстанції - Коноваленко М. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" на рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про стягнення моральної шкоди, у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" (далі - ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат") про стягнення моральної шкоди у зв`язку з нещасним випадком на виробництві, мотивуючи його тим, що його трудовий стаж на підприємстві становить 17 років, з 08 лютого 2018 року він працював майстром дільниці №14 Ремонтно-механічного заводу Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання та 04 листопада 2019 року стався нещасний випадок на виробництві, в результаті якого ним було отримано значні тілесні ушкодження, що призвели до стійкої втрати професійної працездатності та інвалідності.

Зазначав, що відповідно до акту спеціального розслідування нещасного випадку від 10 грудня 2019 року причинами нещасного випадку є організаційні причини: недодержання вимог законодавства про охорону праці під час виконання робіт підвищеної небезпеки та/або експлуатації (застосування) устаткування підвищеної небезпеки, на які видано відповідні дозволи, невиконання посадових обов`язків. Шкідливим або небезпечним фактором виробничого середовища є розташування робочого місця на значній висоті відносно поверхні землі (підлоги).

Вказував, що за результатами огляду МСЕК йому було первинно визначено стійку втрату працездатності у розмірі 100% та встановлено першу групу інвалідності.

Посилаючись на те, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він отримав тілесні ушкодження та втратив своє здоров`я, чим йому завдано моральна шкода, яка полягає в тому, що він вимушений змінити свій спосіб життя, вимушений проходити стаціонарне та амбулаторне лікування, періостальні та сухожильні рефлекси нижніх кінцівок у нього відсутні, він не може самостійно пересуватися, потребує постійного стороннього догляду та піклування, постійно відчуває стійкий ниючий біль у грудній клітині, спині, а тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути 500 000 грн. моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків та судові витрати.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Стягнуто з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" 250 000 грн. моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я при виконання трудових обов`язків. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що його позовні вимоги не доведені та необґрунтовані, оскільки саме позивач допустив порушення вимог законодавства, зазначали, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди, не доведено її розміру, крім того судом першої інстанції допущені процесуальні порушення.

Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу позивач по справі не скористався.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат", з 08 лютого 2018 року працював майстром дільниці №14 Ремонтно-механічного заводу Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання (а.с.6-7).

Згідно акту спеціального розслідування нещасного випадку, що стався 04 листопада 2019 року, від 10 грудня 2019 року (а.с.12-19), нещасний випадок з майстром дільниці №14 Ремонтно-механічного заводу Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ "Криворізький залізорудний комбінат" Гузьком А.І. пов`язаний з виробництвом.

ОСОБА_1 не виконував керівництво та безпечне проведення навантажувально-розвантажувальних робіт, чим порушив п.6 глави 3 розділу VІІІ НПАОП 0.00-1.80-18 «Правил охорони праці під час експлуатації вантажопідіймальних кранів. Підіймальних пристроїв і відповідно обладнання», видав наряд на виконання робіт підвищеної небезпеки без наявності в них заходів щодо охорони праці, чим порушив п.2.2 розділу 2 «Посадової інструкції майстра дільниці з виготовлення металоконструкцій, ремонту бурової техніки та газопламеної апаратури ремонтно-механічного заводу» та не виклав конкретні заходи безпеки під час виконання вказаних робіт, чим порушив п.2.2 розділу ІІ «Порядку видачі, затвердження та виконання нарядів робіт у структурних підрозділах ПАТ «КЗРК».

Начальник дільниці №14 Ремонтно-механічного заводу Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «КЗРК» Семенов В.В. не забезпечив контроль додержання працівниками правил і норм охорони праці, виробничої і трудової дисципліни (а.с.12-19).

Позивачу ОСОБА_1 , згідно висновку МСЕК від 04 березня 2020 року, встановлено 100% (первинно) з 24 лютого 2020 року втрати професійної працездатності (а.с.20).

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 встановлена перша група інвалідності з 24 лютого 2020 року за трудовим каліцтвом (а.с.21).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого №У-12982, позивачем отримані тілесні ушкодження у вигляді важкої поєднаної травми: закрита травма грудної клітини: закритий перелом М-ХІІ ребер ліворуч, ХІ-ХІІ ребер праворуч; розрив лівої легені; травматичний гемоторакс ліворуч; закритий перелам лівої лопатки; закрита хребтово-спино-мозгова травма; закритий компресійний уламковий перелом тіла хребця L2, перелом дуги хребців Th12, L1, перелом нижніх суглобових відростків хребця L1; перелом поперечних відростків хребців Th12, L5 праворуч, хребців Th12, L5 ліворуч; забій спинного мозку Frankel A; нижня пара парез; порушення функції тазових органів по типу затримки. Після отримання травми були проведені операції: 04.11.2019 року - Лапаратомія. Таракоцентрез лівої плевральної порожнини по Бюлау. Епіцистомія. 18 листопада 2019 року - Ламінектомія ТН 12Л1, ревізія спино-мозкового каналу, транспедикулярна стабілізація ТН11, Тн12, Л1, Л1, Л3 системою USSII. В результаті лікування виникли ускладнення: пролежні в області крижа, п`яточних ділянок, хронічний цистит. Після виписки рекомендовано прийом медпрепаратів, промивання епіцистомічного дренажу, його заміна один раз на місяць (а.с.22-25).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що суду доведена належними та допустимими доказами та обставина, що у зв`язку з перебуванням у трудових відносинах з підприємствами відповідача, позивачу було завдано шкоди здоров`ю, встановлено інвалідність, а тому вважав доведеним факт спричинення моральної шкоди яка підлягає відшкодуванню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи відповідача про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок його дій, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування позивачеві моральної шкоди, безпідставні, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо надання судом першої інстанції правової оцінки лише доводам позивача, а аргументи відповідача не було ним взято до уваги, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у зв`язку з отриманою ним трудовою травмою, яка потягла за собою втрату професійної працездатності встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач внаслідок нещасного випадку став інвалідом 1 групи та зазнав 100 відсотків втрати працездатності, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих зв`язків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманої травми, відсоток втрати позивачем професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, визнання людиною з інвалідністю другої групи, встановлення відсотку втрати професійної працездатності.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги відповідача про недоведеність розміру моральної шкоди та доводів представника позивача щодо не відповідності глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості колегія суддів вважає безпідставними.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що суд належним чином не проаналізував змісту позовної заяви та доказів, наданих позивачем є безпідставними.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Криворізький залізорудний комбінат" залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.