РІШЕННЯ Іменем України
м. Балаклія 18 березня 2021 рокуСправа №610/116/21 2/610/294/2021

Балаклійський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Купін В.В.,

за участю секретаря судового засідання Денисової В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Балаклія Харківської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

установив:

18 січня 2021 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.10.2010, яка станом на 30.11.2020 становить 54326,70 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що на підставі укладеного 07.10.2010 року договору (заяви) б/н відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, встановлених заявою, умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами банку (договір), із встановленими ним же порядком та строками погашенням кредиту.

Проте, відповідач порушив умови договору, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за договором. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 30.11.2020 року становить 54326,70 гривень.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав. 16.02.2021 подав відзив на позов, в якому зазначив, що у зв`язку із відкриттям карткового рахунку йому довелося заповнити анкету-заяву від 07.10.2010, своїм підписом він лише висловив намір отримати споживчій кредит. У цій анкеті взагалі не був визначений кредитний ліміт, що можна розцінювати не як прохання надати кредит, не зазначено строку дії картки та інших істотних умов, які є обов`язковими при укладанні кредитного договору. Довідка та виписки по картковому рахунку не підтверджують користування кредитними коштам, що були видані відповідачу. Витяг з тарифів не містить відомостей щодо обраного відповідачем тарифу «Ідентифікація з паспортом». Надані позивачем Тарифи, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані відповідачем, та якщо ці умови прямо не передбачені в заяві-анкеті позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття відповідачем запропонованих умов та приєднання як другої сторони договору. Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому виді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитом, сплату пені, штрафних санкцій. Позивачем надано довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, відповідно до якої вказано про старт кредитування з 31.03.2011, в той час як заява - анкета укладена 07.10.2010. Відповідач не погодився з розміром заборгованості за тілом кредиту у сумі 43760,97 грн. Із наданого розрахунку неможливо ідентифікувати період нарахування штрафних санкцій. Фактично відповідачем використано 622229,84 грн, а внесено на карткові рахунки 628625,56 грн. Відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також застосувати позовну давність.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалось.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Спір між сторонами виник з договірних правовідносин, які врегульовані нормами Цивільного кодексу України в частині позики та договору кредиту, а також регулюються загальними положеннями про договір та зобов`язання.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно умов Договору він діє протягом 12 місяців з моменту його підписання та автоматично пролонгується на такий самий строк, якщо протягом цього строку жодна зі сторін не поінформує іншу сторону про припинення його дії (п. 1.1.7.12. Умов та правил надання банківських послуг).

Судом встановлено, що 07.10.2010 між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (на той час ПАТ КБ «ПриватБанк», згідно з рішенням від 21.05.2018 № 519 було змінено тип найменування банку на АТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 , шляхом приєднання (ч. 1 ст. 634 ЦК України) укладений договір б/н, предметом якого стало надання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, в порядку та на умовах, визначених Договором - заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку.

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердив свою згоду, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між ним і банком кредитний договір.

На підтвердження позовних вимог банком було надано довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 31.03.2011, яка містить особистий підпис відповідача.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць - 3,0 %, розмір щомісячних платежів, строк їх внесення, розмір комісій, пені, штрафів, тощо.

Тобто сторони визначили у письмовому вигляді умови користування кредитними коштами.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки № НОМЕР_1 , оформленої на ОСОБА_1 , 31.03.2011 кредитний ліміт було встановлено 500 гривень, 31.03.2011 - зменшено до 300 гривень, 25.05.2011 - збільшено до 600 гривень, 22.06.2011 - збільшено до 700 гривень, 22.07.2011 - збільшено до 800 гривень, 24.08.2011 - збільшено до 900 гривень, 26.09.2011 - збільшено до 1400 гривень, 14.10.2011 - збільшено до 1900 гривень, 13.04.2012 - збільшено до 4000 гривень, 14.09.2012 - збільшено до 8000 гривень, 23.01.2015 - збільшено до 8500 гривень, 24.03.2015 - збільшено до 10000 гривень, 13.08.2017 - збільшено до 25000 гривень, 19.10.2017 - збільшено до 27000 гривень, 19.02.2020 - збільшено до 42500 гривень, 01.07.2020 - зменшено до 0,00 гривень,

Відповідно до довідки, за кредитним договором, укладеним між позивачем і ОСОБА_1 , було надано такі кредитні картки: 16.09.2011 відкрито кредитну картку № НОМЕР_2 із терміном дії до останнього дня жовтня 2014 року, 31.03.2011 - кредитну картку № НОМЕР_1 із терміном дії до останнього дня лютого 2015 року, 26.07.2012 - кредитну картку № НОМЕР_3 із терміном дії до останнього дня липня 2016 року, 23.01.2015 - кредитну картку № НОМЕР_4 із терміном дії до останнього дня травня 2018 року, 01.03.2017 - кредитну картку № НОМЕР_5 із терміном дії до останнього дня серпня 2020 року, 19.02.2020 - кредитну картку № НОМЕР_6 із терміном дії до останнього дня липня 2023 року.

З виписки за договором вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, здійснював погашення заборгованості починаючи з 31.03.2011 і по 01.11.2020.

Відповідач користування коштами позивача не заперечував.

Внаслідок порушення договірних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором, яка станом на 30.11.2020 становить 54326,70 грн., що складається із: заборгованості за тілом кредиту - 43760,97 грн.; в т.ч. заборгованості за поточним тілом кредиту - 0,00 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 43760,97 грн.; заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн.; заборгованості за простроченими відсотками - 10565,73 грн.; заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно з ст. 625 ЦК України - 0,00 грн.; нарахованої пені 0,00 грн.; нарахованої комісії - 0,00 грн.

Викладене підтверджується розрахунком.

Відповідач просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). У законі для окремих видів вимог може встановлюватися спеціальна позовна давність.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що відповідно до відмітки на конверті позовну заяву було направлено до суду 10.01.2021, тому перебіг строку позовної давності у три роки слід рахувати із 10.01.2018, а останній платіж перед цією датою був здійснений 07.01.2018 на суму 2000 грн.

Станом на 10.01.2018 поточне тіло кредиту складало 21986,69 грн, прострочене тіло кредиту - 0,00 грн. Таким чином до стягнення підлягає різниця між сумою поточного тіла кредиту зазначеною у позові - 43760,97 та сумою заборгованості за поточним тілом кредиту станом на 10.01.2018, а саме у розмірі 21774,32 грн.

За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідач просив застосувати позовну давність.

Оскільки позивач реалізував своє право звернення до суду за захистом своїх прав 10.01.2021, а останній платіж був здійснений 07.01.2018, тому вимога про стягнення прострочених відсотків у сумі 10565,73 грн була заявлена поза межами строку позовної давності, а відтак задоволенню не підлягає.

Щодо тіла кредиту, то ці кошти підлягають стягненню в межах трирічного строку позовної давності, а саме в сумі 21774,32 грн, а в частині, що перевищує строк позовної давності тіло кредиту стягненню не підлягає.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем за подання до суду позовної заяви сплачено 2270,00 грн. судового збору (а.с. 1). У зв`язку із частковим задоволенням позову суд відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України присуджує з відповідача на користь позивача вказані судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 909,82 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,-

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість по договору № б/н від 07.10.2010 року в сумі 21774 (двадцять одну тисячу сімсот сімдесят чотири) грн. 32 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 909 (дев`ятсот дев`ять) грн. 82 коп.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Балаклійський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_7 .

Повний текст рішення складено 22.03.2021.

Суддя