Постанова

Іменем України

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 754/1254/13

провадження № 61-16751св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мілоцький Олег Леонідович,

заінтересовані особи:

стягувач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»,

боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича, подану його представником - адвокатом Гуримським Олегом Віталійовичем, на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року у складі судді Клочко І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О. Л. у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив: визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О.Л. по винесенню постанови від 29 січня 2019 року про арешт майна боржника; скасувати постанову від 29 січня 2019 року про арешт майна боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Мілоцьким О. Л.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 27 березня 2019 року провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 відкрито.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року закрито провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявник подав клопотання про закриття провадження у справі, обґрунтоване відсутністю предмету спору, оскільки 27 січня 2020 року приватним виконавцем Мілоцьким О. Л. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № 58235047, у зв`язку з подачею стягувачем - АТ «Універсал банк» заяви про повернення виконавчого документа.

Крім того, суд відмовив приватному виконавцю в компенсації витрат на професійну правничу допомогу за рахунок заявника, вказавши, що суд не встановлював обґрунтованості чи необґрунтованості скарги.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мілоцького О. Л., подану його представником - адвокатом Гуримським О. В., задоволено частково.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року змінено, виклавши її мотивувальну частину у редакції постанови.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що саме по собі звернення ОСОБА_1 до суду зі скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького О. Л. не може свідчити про необґрунтованість дій заявника, оскільки це його право, передбачене цивільним процесуальним законодавством України, зокрема статтею 447 ЦПК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2020 року до Верховного Суду, представник приватного виконавця Мілоцького О. Л. - адвокат Гуримський О. В., посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу.

Тобто, судові рішення оскаржуються тільки в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, а тому в іншій частині відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України Верховним Судом не переглядаються.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу.

Вважає, що матеріалами справи підтверджується те, що його інтереси у справі представляв адвокат Гуримський О. В. на підставі ордеру, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначає, що під час розгляду справи поніс витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 900 грн, тому має право на їх відшкодування. Посилається на правові висновки Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17, від 24 жовтня 2019 року у справі № 820/4280/17 та від 25 жовтня 2019 року у справі № 826/13270/17, які не були враховані судами.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга представника приватного виконавця Мілоцького О. Л. - адвоката Гуримського О. В., задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Суд апеляційної інстанції здійснив правильне тлумачення вказаних норм процесуального права, вказавши, що для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, йому необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та у чому вони виражені, а саме по собі звернення зі скаргою до суду не свідчить про необґрунтованість дій заявника, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим цивільним процесуальним законодавством і не містить обмежень.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Змінюючи ухвалу суду першої інстанції в частині мотивів відмови у задоволенні заяви відповідача про стягнення із заявника витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не доведено недобросовісність дій заявника та те, що скарги на дії приватного виконавця подані внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 .

Доводи касаційної скарги зводяться до підтвердження понесення заявником витрат на професійну правничу допомогу, проте не містять доказів підстав, передбачених частиною п`ятою статті 142 ЦПК України, для можливості компенсації таких витрат при закритті провадження у справі.

Посилання заявника на правові висновки Верховного Суду не спростовують правильність ухваленого судового рішення судом апеляційної інстанції, оскільки в наведених постановах справи судами були вирішені по суті, а у справі, яка переглядається, було закрито провадження у справі та недоведені підстави для компенсації судових витрат, передбачені положенням частини п`ятої статті 142 ЦПК України, а саме необґрунтовані дії ОСОБА_1 .

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду в оскаржуваній частині, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником заявника норм процесуального права, були предметом дослідження у суді апеляційної інстанції з наданням відповідної правової оцінки, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків суду першої інстанції, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та апеляційного суду не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мілоцького Олега Леонідовича, подану його представником - адвокатом Гуримським Олегом Віталійовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року, в незміненій після апеляційного перегляду частині, та постанову Київського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року в частині вирішення питання про розподіл судових витрат залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Р. А. Лідовець

І. А. Воробйова

Ю. В. Черняк