Справа № 527/2121/20
провадження 2/527/71/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Глобине

Глобинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Павлійчук А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бутко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Глобине цивільну справу № 527/2121/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

01.12.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом. Просить суд ухвалити рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягується з ОСОБА_2 в її користь на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з 1/2 частини від доходу відповідача, але не менше ніж 30 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, - на тверду грошову суму 5250 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з урахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання судового рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 08.01.2013 року відповідно до рішення Глобинського районного суду Полтавської області розірвано. Від шлюбу, у них народились троє неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні.

Відповідно до рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 29.12.2012 року з відповідача вирішено стягнути на користь позивача аліменти на утримання дітей в розмірі Ѕ частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аліменти, які стягуються з відповідача, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину недостатньо для матеріального утримання їхніх дітей, що ставить її у скрутне матеріальне становище, вважає що відповідач залишив без належної батьківської уваги та ніяким чином не бере участь у вихованні та утриманні спільних дітей. Вважає, що відповідач постійно приховує дійсний розмір своїх доходів, належної матеріальної допомоги не надає. В даний час позивач безробітна, вважає, що у Відповідача відбулось значене покращення матеріального стану, тому і звертається із позовом.

Провадження у справі відкрито 15 грудня 2020 року, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні.

Позивач судове засідання не з`явилася, на адресу суду направила заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі та прохала їх задовольнити.

18.03.2021р. відповідач ОСОБА_5 подав заяву про часткове визнання позову на суму 2000 грн., оскільки він отримує лише тільки пенсію, та просить проводити розгляд справи без його участі.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без повідомлення причин неявки.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Як встановлено із матеріалів справи та не оспорюється сторонами, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.6-7).

Рішення Глобинського районного суду від 08.01.2013 року та від 29.12.2012 року на які посилається позивач в позовній заяві до позову в якості доказів не долучені.

Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом встановлено, що діти проживають разом із матір`ю - позивачем по справі, якою обрано спосіб стягнення аліментів з батька дитини саме в 1/2 частині від його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до долучених до справи розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.02.2021 року відповідно до виконавчого листа № 1604/2929/2012 від 15.02.2013 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей, крім того заборгованість зі сплати аліментів станом на 19.02.2012 рік становить 24745 грн. (а.с.33)

Відповідач ОСОБА_5 відповідно до копії довідки МСЕК № 265943 встановлена III група інвалідності з 15.01.2020 року по 01.02.2022 року (а.с.27).

Згідно Відомості з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.01.2021 року № 22547 ОСОБА_5 в 2020 році отримує соціальні виплати, а саме державну соціальну допомогу інвалідам, що також підтверджується довідкою № 28 від 25.01.20121 року видану Управлінням соціального захисту населення Краснокутської районної державної адміністрації Харківської області. (а.с.32, 34).

Також до справи долучені копії дублікатів квитанцій про перерахування грошових коштів від ОСОБА_5 отримувачу ОСОБА_1 в розмірі 500 грн., 300 грн., 700 грн. (а.с.31).

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів.

Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зміну способу стягнення аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак, позивачем не представлено суду аргументів на підтвердження того, що з часу присудження аліментів судом, змінився стан здоров`я чи матеріальне становище дитини, платника чи отримувача аліментів, чи змінились взагалі будь-які обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищевикладене та положення, зокрема, ч.3. ст. 181 та ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання у відсутності достатніх підстав для зміни стягнення аліментів.

Також суд звертає увагу сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду, в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позивач не надав жодних доказів для підтвердження обставин викладених у своїй позовній заяві.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю за безпідставністю та не обґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 10, 81, 82, 133,137,141,263-265 ЦПК України, ст. 141,150,180-183, 192,199 Сімейного Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , рнокпп: НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , рнокпп: НОМЕР_3 ).

Повний текс рішення виготовлено 22.03.2021 року.

Суддя А. В. Павлійчук