ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 березня 2021 року

м. Харків

справа № 643/20534/20

провадження № 22-ц/818/2166/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року, постановлене під головуванням судді Єрмак Н.В. в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою до про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 ..

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що на даний час справа за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України знаходиться на розгляді Московського районного суду м. Харкова. Весь цей час ОСОБА_1 вимушена проживати в одній квартирі з її кривдником ОСОБА_2 .. Цей факт постійного проживання разом в одній квартирі двох осіб, одна з яких є потерпілою, а інша обвинуваченою у рамках кримінальної справи приватного обвинувачення вже сам по собі тягне за собою такі ризики вчинення та продовження домашнього насильства, які є беззаперечними та недопустимими. Звертає увагу суду на те, що стосовно ОСОБА_2 Московським районним судом м. Харкова вже видавався обмежувальний припис строком на 4 місяці за вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї на той момент, дружини ОСОБА_4 та їх спільної доньки ОСОБА_5 . Зазначає, що факт неодноразового складання протоколів про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_2 вказує на те, що існують обґрунтовані ризики вчинення та продовження домашнього насильства з боку ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 .. Вказує, що при застосуванні обмежувального припису не йдеться мова про позбавлення ОСОБА_2 права власності на житло, а лише про тимчасове їх обмеження, з метою недопущення подальших випадків домашнього насильства стосовно заявниці.

ОСОБА_2 надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»., а судом не встановлено ризиків настання насильства у майбутньому.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.09.2018 року.

Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії витягу з ЄРДР, 03.07.2020 року за заявою ОСОБА_1 слідчим Московського відділу поліції ГУ НП в Харківській області було внесено відомості до ЄРДР № 0003425 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Як на підставу вимог заяви про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалася на те, що з лютого 2020 року стосунки між подружжям значно погіршились. Вона почала відчувати на собі психологічне насильство з боку ОСОБА_2 , яке виражалось в образливих та принижуючих її людську гідність висловлюваннях, погрозах фізичним насиллям, погрозах вигнати з дому її з дітьми. 02.07.2020 року, на ґрунті особистих неприязних взаємовідносин, між сторонами виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_2 спричинив заявниці тілесні ушкодження середньої тяжкості. Вважає, що дії ОСОБА_2 носять ознаки домашнього фізичного насильства, які спричиняють шкоди їй та дітям. Просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання із ОСОБА_1 , а також з її дітьми: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, стосовно кримінального провадження № 0003425 за ч. 1 ст. 122 КК України, питань, пов`язаних із розірванням шлюбу, а також похідних з цього питань, таких як поділ майна чи стягнення аліментів. Обмежувальний припис просить видати строком на 6 місяців.

Питання видачі обмежувального припису регулюється Цивільним процесуальним Кодексом України та Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Пунктом 1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису (ч.1 ст.350-3 ЦПК України).

Згідно з п.п.3, 14, 17 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За приписами п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Частиною 3 статті 26 цього Закону передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству").

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Матеріали справи свідчать про те, що між подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки, часто виникають конфліктні ситуації з різних причин, в тому числі і щодо користування квартирою.

Квартира, в якій проживають ОСОБА_1 ОСОБА_2 та діти ОСОБА_7 і ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , набута ОСОБА_2 частково до шлюбу, частково під час шлюбу із заявницею.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вищевказана квартира є єдиним житлом ОСОБА_2 та іншого житла для проживання він не має.

З урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів вважає, що встановлення ОСОБА_2 обмежень у користуванні квартирою порушить його права як власника квартири, оскільки підстави, які виправдовують таке втручання, не встановлені.

З пояснень заявниці ОСОБА_1 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що ОСОБА_2 з 31 грудня 2020 року у квартирі не з`являється, у зв`язку з чим вона зверталась до поліції щодо розшуку чоловіка.

Тому підстав вважати можливим продовження у майбутньому випадків домашнього насильства наразі не вбачається.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтовано висновку, що не можна позбавити ОСОБА_2 права на його проживання у квартирі, в якій він проживає, та яка перебуває у його спільній сумісній власності, оскільки іншого житла він не має.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог.

Заявницею не надано жодного доказу на підтвердження того, що на час звернення ОСОБА_1 до суду з заявою про видачу обмежувального припису існувала вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства.

Конфлікт, що мав місце 02.07.2020 року між заявником та заінтересованою особою є єдиним доказом фізичного насильства, що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальні правопорушення за заявою ОСОБА_1 ..

Посилання ОСОБА_1 на те, що Московським районним судом м. Харкова вже видавався обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 4 місяці за вчинення домашнього насильства по відношенню до його попередньої дружини ОСОБА_4 та їх спільної доньки ОСОБА_5 , колегією суддів не приймається до уваги, оскільки не стосується даної справи.

Факт неприязних стосунків, небажання зустрічей, не є достатньою підставою для видачі обмежувального припису.

Посилання ОСОБА_1 на неодноразові звернення до правоохоронних органів, з підстав вчинення відносно неї домашнього насильства, свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та ОСОБА_2 , але не підтверджує факт того, що останній вчинив по відношенню до заявника домашнє, економічне, психологічне насильство, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству".

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 754/6995/19 (провадження № 61-16980св19).

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова