Справа № 461/9166/20
Провадження № 2/461/308/21
УХВАЛА

19.03.2021 року, суддя Галицького районного суду м. Львова, Фролова Л.Д., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , про проведення виділу в натурі частки квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про проведення виділу в натурі частки квартири.

Ухвалою суду від 09 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Позивачем станом на день винесення даної ухвали не виконано вимог ухвали суду від 09 листопада 2020 року про залишення без руху позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, повинен бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Суд повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець, держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співрозмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права. Право на доступ до правосуддя не є абсолютним з точки зору його практичного забезпечення, вказане право в силу своєї природи вимагає державного регулювання (яке може змінюватися залежно від місця та часу, з урахуванням потреб і ресурсів як суспільства, так і конкретних осіб). Разом з тим, таке врегулювання не повинно завдавати шкоди змісту цього права та конкурувати з іншими правами, встановленими Конвенцією.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу, що не позбавляє останнього права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом після усунення недоліків, які були підставою для повернення позову.

При цьому, мотиви покладені в основу даного судового рішення також в повній мірі відповідають принципам, закладеним у положеннях ч.ч.1,2статті 12 ЦПК України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Керуючись ст.185 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Повернути ОСОБА_1 її позов до ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , про проведення виділу в натурі частки квартири.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л.Д. Фролова