Справа № 490/6903/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд р. Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Коптєвій Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Центрального районного суду м, Миколаєва від 04 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі.

У період з жовтня 2020 року по 17 лютого 2021 року справа перебувала в провадженні іншого складу суду.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2021 року для розгляду справи визначено головуючого у справі суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 березня 2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі № 490/6903/20 та призначено її до розгляду по суті.

У судове засідання з`явився представник позивача адвокат Касабян Н.М. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.

Враховуючи думку представника позивача, який просить справу розглядати за відсутності не з`явившегося відповідача, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який не з`явився.

Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради№115 від 22.01.2010 року ОСОБА_1 призначено опікуном ОСОБА_2 .

З матеріалів справи слідує, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.12.2015 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Грудницькою І.М., реєстровий номер №1381.

З паспортних даних ОСОБА_1 , копія якого долучено до матеріалів, вбачається, що позивачка прописана за адресою: АДРЕСА_1 з 25.12.2015 року.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.08.2021 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 .

З довідки «Центральний 1» за №687 від 06.10.2020 року слідує, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та являється власником особового рахунку.

Як слідує із акту від 18.08.2020 року, підписаного ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 з квітня 2019 року.

З акту від 26.08.2020 року, підписаного ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 з квітня 2019 року.

Актом від 07.09.2020 року, підписаного ОСОБА_5 , зазначено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована, але фактично не проживає за адресою АДРЕСА_1 з квітня 2019 року.

Допитані в судовому засіданні 20.10.2021 та 14.12.2021 року свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , пояснили суду, що є сусідами позивача. Свідки зазначили, що відповідач із позивачкою проживають за вказаною адресою з 2015 року. Однак із 2018 року відповідачка не проживає разом із ОСОБА_1 за цією адресою.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України, з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Виходячи з положень ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

Отже, судом встановлено, що позивач є власником спірної квартири, а відповідач не проживає в ній з 2018 року.

Суд приходить до висновку, що відповідач, залишившись зареєстрованим на даній жилій площі, мав право на користування даним жилим приміщенням, проте, не проживаючи в спірному будинку, відповідач втратив право користування даним жилим приміщенням.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840, 80 грн.

Враховуючи вищевказане, керуючись ст. ст. 12, 13, 19, 78, 81, 89, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 391, 405 Цивільного кодексу, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання до Миколаївського апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 24 грудня 2021 року.

Суддя Л.М. Шолох