Справа № 211/4393/19
Провадження № 2/211/119/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 березня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі представника позивача Сильникової А.О.

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом Криворізької міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, просив стягнути з відповідача на користь Криворізької міської ради відшкодування майнової шкоди 236438,48 грн. В обгрунтування позову зазначено, що досудовим розслідуванням кримінального провадження №00000; внесеному до ЄРДР 02.03.18 року відносно ОСОБА_2 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст. 197-1 К України встановлено наступне. 18.04.1994 року підприємству АТВТ «Кривбасбудіндустрія» (код ЄДРПО 01235886) на підставі Державного акту № 150 було надано право на постійне користувані земельною ділянкою площею 7,4555 га, яка розташована у АДРЕСА_1 . При веденні господарської діяльності на вказаній території, 09.01.2002 року і підставі постанови Господарського суду Дніпропетровської області по справі № Б 15/59/00 підприємство АТВТ «Кривбасбудіндустрія» визнано банкрутом та відносно нього розпоча- ліквідаційну процедуру. 29.09.2010 року рішенням Криворізької міської ради № 401 Державний акт № 150 від 18.04.1994 року було скасовано на підставі державної реєстраї припинення юридичної особи - АТВТ «Кривбасбудіндустрія», у зв`язку з визнанням його банкрутом.

В ході проведення ліквідаційної процедури у 2003 року, підприємство ТОВ «Будконструкція» (), згідно договору купівлі-продажу № 1 від 24.03.2003 року договору купівлі-продажу від 23.10.2003 на виконання біржової угоди № 70 від 13.10.2003 та акту прийому передачі до договору купівлі-продажу від 13.10.2003 придбало у підприємства АТВТ «Кривбасбудіндустрія» комплекс нерухомості, розташований на вище вказаній земельній ділянці, який складався з: компресорної станції площею 248,5 м кв. підстанція площею 160,6 м2; майстерня дерев`яних форм площею 948,6 м2; насосна площа 56,6 м2; склад заповнювачів площею 617,9 м2; ремонтно-механічна майстерня площею 673,1 м2; теплопункт площею 73,2 м2; бетонно-розчинний вузол 444,0 м2; склад цементу плої 351,4 м2; полігон площею 1860,0 м2; склад готових виробів площею 1724,4 м2; 1 / 2 частина майстерні пруткової сталі площею 1390,6 м2; 1/2 побутової будівлі площею 242,4 м2, розташовані на території земельній ділянки площею 7,4555 га по АДРЕСА_1 .

В цей же час посадові особи ТОВ «Будконструкція» почали вести господаре діяльність з виготовлення виробів із бетону для будівництва, використовуючи придбані ні об`єкти нерухомості. При цьому, в період часу з 29.09.2010 по 26.12.2012, ОСОБА_2 будучи відповідно до Статуту ТОВ «Будконструкція», затвердженого протоколом N 8 загальних зборів учасників від 22.10.2005 співзасновником підприємства, виконуючи, згідно, наказу директора ТОВ «Будконструкція» №75 від 01.09.2009 року, обов`язки директора розпорядника підприємства за сумісництвом, будучи уповноваженим на вирішення питання які пов`язані з веденням справ по оформленню договорів оренди земельної ділянки відповідно до п.3.2 посадової інструкції №15 від 01.09.2009, діючи умисно, з корисливих мотивів, здійснив самовільне захоплення 65,9 % території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 що складає 5,9131 га..

Так, усвідомлюючи що вищевказана земельна ділянка не належить на праві власності, володіння, користування йому або ТОВ «Будконструкція», діючи всупереч вимогам статей 116-126 Земельного кодексу України, які визначають підстави та порядок набуття права на землю, ОСОБА_2 , без укладання та реєстрації відповідних договорів оренди земельних ділянок або реєстрації права власності на них, достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка, у встановленому законом порядку йому або ТОВ «Будконструкція» у володіння, користування чи у власність не надавалась, будь-які правочини її власником або уповноваженим ним органом про це не укладались, з метою отримання прибутку, самовільно став використовувати під час здійснення виробні діяльності підприємства з виробництва залізо-бетонних виробів прилеглу до раніше придбаних об`єктів нерухомості земельну ділянку площею 5,9131 га розташовану адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та збереження готової продукції, під`їзду, виїзду, розташування вантажного автотранспорту для перевезенні реалізації готових виробів та розміщення будівельних відходів від виробництва. Тим самим відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єк земельної ділянки № 188-ДК/262/АП/09/01/-18 від 18.05.2018 року, ОСОБА_2 допустив самовільне використання 65,9 % території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 5,9131 га. Таким чином, ОСОБА_2 , будучи співзасновником ТОВ «Будконструкція" та особою на яку покладено відповідальність за дотримання вимог земельного законодавства, в період часу з 29.09.2010 року по 26.12.2012 року здійснив самовільне захоплення земельної ділянки площею 5,9131га, яка належать до комунальної форми власності відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, чим спричинив власнику землі територіальній місцевій громаді, в ои Криворізької міської ради у Дніпропетровській області значну шкоду, яка перевищує 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановлених на 2012 рік, підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 4273/4274-18 від 24.10.2018 року та складає 236 438 гривень 48 копійок.

28.03.2019 до Довгинцівського районного суду міста Кривий Ріг надійшло клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Вівіча О.Г. про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст. 197-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 02.03.2018 за №0000024 у зв`язку з закінченням строків давності.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2019 у справі №211/1687/19 клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Вівіча О.Г. про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строків давності - задоволено.

В ухвалі Довгинцівського районного суду від 23.05.2019 справа №211/1687/19 зазначено, що підстави з яких закривається кримінальне провадження є нереабілітуючими. Про завдану шкоду Криворізькій міській раді в розмірі 236 438,48 грн. стало відомо 13.03.2019 року з листа Довгинцівського відділення поліції Криворізького відділу поліці ГУНП в Дніропетровській області №48.2/3-1656 від 12.03.2019 року. Шкода не відшкодована.

Ухвалою суду від 02.08.2019 року провадження по справі відкрито та призначено до розгляду у спрощеному провадженні.

Представник позивача в судовому засіданні надала пояснення відповідно змісту позову, наполягала на його задоволенні, вказала, що стало відомо про порушення права 13.03.2019 року, а тому просила поновити строк позовної давності з 13.03.2019 року та визнати причини поважними.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, надав пояснення відповідно змісту відзиву та надав клопотання про застосування строків позовної давності , а саме вказав , що суд 23.05.2019 року , справа № 211/1687/19 - задовольнив клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Вівіча О.Г. про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строків давності. Звільнив підозрюваного ОСОБА_2 , від кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст. 197-1 ККУкраїнина підставі п. 1 ч. 1ст. 49 КК Україниу зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000024 від 02 березня 2018 року за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 197-1 КК України - закрив на підставі п. 1 ч. 2ст. 284 КПК України. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Оскільки за позовом Криворізької міської ради ОСОБА_2 має відшкодувати шкоду, завдану державі то вона має нести, у разі доведення, відповідальність за шкоду, завдану при виконанні трудових обов`язків. Так, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (стаття 130 КЗпП України). За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями зрацівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, сганізацїї, встановлюється строк в один рік уз дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України). Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником. Отже, ухвалення судом вироку чи іншого рішення в рамках КК України, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. Таким чином можна дійти висновку, що за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КК України відносно відповідача, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди. Вказане узгоджується з Постановою Верховного Суду від 28.03.2018 року, справа № 132/2083/16-ц.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Так судом встановлено, що досудовим розслідуванням кримінального провадження №00000; внесеному до ЄРДР 02.03.18 року відносно ОСОБА_2 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст. 197-1 К України встановлено наступне. 18.04.1994 року підприємству АТВТ «Кривбасбудіндустрія» (код ЄДРПО 01235886) на підставі Державного акту № 150 було надано право на постійне користувані земельною ділянкою площею 7,4555 га, яка розташована у АДРЕСА_1 . При веденні господарської діяльності на вказаній території, 09.01.2002 року і підставі постанови Господарського суду Дніпропетровської області по справі № Б 15/59/00 підприємство АТВТ «Кривбасбудіндустрія» визнано банкрутом та відносно нього розпоча- ліквідаційну процедуру. 29.09.2010 року рішенням Криворізької міської ради № 401 Державний акт № 150 від 18.04.1994 року було скасовано на підставі державної реєстраї припинення юридичної особи - АТВТ «Кривбасбудіндустрія», у зв`язку з визнанням його банкрутом.

В ході проведення ліквідаційної процедури у 2003 року, підприємство ТОВ «Будконструкція» (), згідно договору купівлі-продажу № 1 від 24.03.2003 року договору купівлі-продажу від 23.10.2003 на виконання біржової угоди № 70 від 13.10.2003 та акту прийому передачі до договору купівлі-продажу від 13.10.2003 придбало у підприємства АТВТ «Кривбасбудіндустрія» комплекс нерухомості, розташований на вище вказаній земельній ділянці, який складався з: компресорної станції площею 248,5 м кв. підстанція площею 160,6 м2; майстерня дерев`яних форм площею 948,6 м2; насосна площа 56,6 м2; склад заповнювачів площею 617,9 м2; ремонтно-механічна майстерня площею 673,1 м2; теплопункт площею 73,2 м2; бетонно-розчинний вузол 444,0 м2; склад цементу плої 351,4 м2; полігон площею 1860,0 м2; склад готових виробів площею 1724,4 м2; 1 / 2 частина майстерні пруткової сталі площею 1390,6 м2; 1/2 побутової будівлі площею 242,4 м2, розташовані на території земельній ділянки площею 7,4555 га по АДРЕСА_1 .

В цей же час посадові особи ТОВ «Будконструкція» почали вести господаре діяльність з виготовлення виробів із бетону для будівництва, використовуючи придбані ні об`єкти нерухомості.

При цьому, в період часу з 29.09.2010 по 26.12.2012, ОСОБА_2 будучи відповідно до Статуту ТОВ «Будконструкція», затвердженого протоколом N 8 загальних зборів учасників від 22.10.2005 співзасновником підприємства, виконуючи, згідно, наказу директора ТОВ «Будконструкція» №75 від 01.09.2009 року, обов`язки директора розпорядника підприємства за сумісництвом, будучи уповноваженим на вирішення питання які пов`язані з веденням справ по оформленню договорів оренди земельної ділянки відповідно до п.3.2 посадової інструкції №15 від 01.09.2009, діючи умисно, з корисливих мотивів, здійснив самовільне захоплення 65,9 % території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 що складає 5,9131 га..

Так, усвідомлюючи що вищевказана земельна ділянка не належить на праві власності, володіння, користування йому або ТОВ «Будконструкція», діючи всупереч вимогам статей 116-126 Земельного кодексу України, які визначають підстави та порядок набуття права на землю, ОСОБА_2 , без укладання та реєстрації відповідних договорів оренди земельних ділянок або реєстрації права власності на них, достовірно знаючи, що вказана земельна ділянка, у встановленому законом порядку йому або ТОВ «Будконструкція» у володіння, користування чи у власність не надавалась, будь-які правочини її власником або уповноваженим ним органом про це не укладались, з метою отримання прибутку, самовільно став використовувати під час здійснення виробні діяльності підприємства з виробництва залізо-бетонних виробів прилеглу до раніше придбаних об`єктів нерухомості земельну ділянку площею 5,9131 га розташовану адресою: АДРЕСА_1 для розміщення та збереження готової продукції, під`їзду, виїзду, розташування вантажного автотранспорту для перевезенні реалізації готових виробів та розміщення будівельних відходів від виробництва. Тим самим відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єк земельної ділянки № 188-ДК/262/АП/09/01/-18 від 18.05.2018 року, ОСОБА_2 допустив самовільне використання 65,9 % території земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , що складає 5,9131 га. Таким чином, ОСОБА_2 , будучи співзасновником ТОВ «Будконструкція" та особою на яку покладено відповідальність за дотримання вимог земельного законодавства, в період часу з 29.09.2010 року по 26.12.2012 року здійснив самовільне захоплення земельної ділянки площею 5,9131га, яка належать до комунальної форми власності відноситься до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, чим спричинив власнику землі територіальній місцевій громаді, в ои Криворізької міської ради у Дніпропетровській області значну шкоду, яка перевищує 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановлених на 2012 рік, підтверджується висновком судово-економічної експертизи № 4273/4274-18 від 24.10.2018 року та складає 236 438 гривень 48 копійок.

28.03.2019 до Довгинцівського районного суду міста Кривий Ріг надійшло клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Вівіча О.Г. про звільнення від кримінальної відповідальності підозрюваного ОСОБА_2 , який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. І ст. 197-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 02.03.2018 за №0000024 у зв`язку з закінченням строків давності.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23.05.2019 у справі №211/1687/19 клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Вівіча О.Г. про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строків давності - задоволено.

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини). Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю. Оскільки за позовом Криворізької міської ради ОСОБА_2 має відшкодувати шкоду, завдану державі то вона має нести, у разі доведення, відповідальність за шкоду, завдану при виконанні трудових обов`язків.

Так, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків (стаття 130 КЗпП України).

За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями зрацівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, сганізацїї, встановлюється строк в один рік уз дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України. При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Отже, ухвалення судом вироку чи іншого рішення в рамках КК України, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду. Таким чином можна дійти висновку, що за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КК України відносно відповідача, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди. Вказане узгоджується з Постановою Верховного Суду від 28.03.2018 року, справа № 132/2083/16-ц.

З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що 23.05.2019 року , справа № 211/1687/19 - задовольнив клопотання прокурора Криворізької місцевої прокуратури №1 Дніпропетровської області Вівіча О.Г. про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строків давності. Звільнив підозрюваного ОСОБА_2 , від кримінальної відповідальності за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1ст. 197-1 ККУкраїнина підставі п. 1 ч. 1ст. 49 КК Україниу зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000024 від 02 березня 2018 року за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 197-1 КК України - закрив на підставі п. 1 ч. 2ст. 284 КПК України. Цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні не заявлявся.

Отже, ОСОБА_2 було повідомлено про підозру 22.03.2019 року, а відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 02.03.2018 року . В ході досудового розслідування у позивача згідно ухвали суду від 22.03.2018 року про тимчасовий доступ до документів було зобов`язано надати доступ до свідоцтва про право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 .

До суду позивач звернувся 31.07.2019 року, а згідно вимог ст. 233 КЗпП України строк звернення з позовом про відшкодування шкоди 1 рік з моменту виявлення заподіяної шкоди. Оскільки позивач є потерпілим у кримінальному провадженні , яке внесено до ЄРДР 02.03.2018 року і з участю позивача проводилося ряд слідчих дій в ході досудового розслідування, суд вважає, що позивачеві було відомо про існування кримінального провадження та завдання шкоди, як потерпілій стороні, та строк позовної давності необхідно відраховувати з моменту внесення відомостей до ЄРДР, тобто з 02.03.2018 року, крім того під час розгляду кримінального провадження з цивільним позовом Криворізька міська рада як потерпіла сторона не зверталися, проаналізувавши всі обставини та докази по справі, суд вважає немає законних підстав для поновлення строку позовної давності, вважає підстави на які посилається позивач неповажними, а тому є підстави для відмови в задоволенні позову та застосування строків позовної давносі.

Керуючись ст. ст. 76, 81, 82, 89, 141, 247, 263-265, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Криворізької міської ради до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 19.03.2021 року.

Суддя: Н. О. Сарат