Справа № 653/2659/20
Провадження № 2/653/499/21
РІШЕННЯ

іменем України

14 грудня 2021 року

Генічеський районний суд Херсонської області у складі головуючого судді Делалової О.М., за участю секретаря судового засідання Мироненко Т.А., третьої особи ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.нерухомість», третя особа: ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житловим будинком шляхом вселення та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.нерухомість» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Укр.нерухомість», яким заявлено вимоги про вселення його та його дружини ОСОБА_1 в будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтовування позову посилається на те, що йому та дружині на праві спільної сумісної власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який вони разом будували та здали до експлуатації. 15.06.2020р. у житловий будинок проникли декілька міцних хлопців, назвалися представниками ТОВ «Укр. Нерухомість», як нового власника будинку і викинули його на вулицю. В цей час дружини не було вдома. В будинку залишилися всі їх речі та документи. Нові власники змінили замки та запори і здали дім під охорону ОА «Патріот». За даним фактом Генічеським ВП 15.06.2020р. внесено відомості до ЄРДР за №0000685 за фактом проникнення у домоволодіння за попередньою кваліфікацією за ч.1 ст. 162 КК України. На даний час він з дружиною мешкає де прийдеться, у різних родичів. Іншого житла вони не мають. Право на проживання позивача зареєстровано у встановленому законом порядку, як первісного наймача збудованого житлового будинку. Право на проживання також має і дружина наймача ОСОБА_1 . Внаслідок протиправних дій, які полягали в заміні замків та блокуванням доступу до будинку, їх було примусово виселено зі свого будинку, чим було грубо порушено їх права, які гарантовані Конституцією України та чинним законодавством.

Відповідач ТОВ «Укр. Нерухомість» подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що 26.03.2020р. він придбав спірний будинок у власність на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, що проданий на аукціоні, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. 10.08.2020р. відповідач отримав технічний паспорт на спірний будинок. Також, зазначає, що відповідно до довідки №2491 про зареєстрованих осіб від 09.09.2020р., виданої виконавчим комітетом Генічеської міської ради Херсонської області, інформація про зареєстрованих осіб за адресою спірного будинку відсутня. Враховуючи, що він наразі є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , проживання позивача та його дружини, порушує його право власності, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Крім відзиву, відповідач подав суду зустрічний позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування зустрічного позову, ТОВ «Укр. Нерухомість» зазначило, що воно наразі є власником спірного будинку АДРЕСА_1 . З первісного позову стало відомо, що в спірному будинку зареєстровані ОСОБА_2 та його син ОСОБА_3 . Реєстрація зазначених осіб перешкоджає в повній мірі користуватися правами власника. Зазначає, що відповідачі в будинку не проживають, речей їх немає, законних підстав для проживання останніх в будинку немає. Просить суд на підставі ст.ст. 319, 383, ч.2 ст. 386, 391 ЦК України визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірним житловим будинком.

В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки за станом здоров`я не може приймати участь, через перенесений інсульт внаслідок незаконного його виселення з єдиного житла. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та вселити його та дружину ОСОБА_1 до спірного будинку.

Представник відповідача за первісним позовом ТОВ «Укр.нерухомість» та позивач за зустрічним позовом в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Раніше в судовому засіданні підтримав в повному обсязі свій відзив та зустрічну позовну заяву, просив її задовольнити на підставах, викладених в ній.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

З урахуванням зазначеного, суд вирішив розглянути справу за відсутності не з`явившихся учасників справи, належним чином повідомлених.

Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні просила суд позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, в задоволенні зустрічного позову відмовити. Суду пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 . Разом вони побудували будинок АДРЕСА_1 та в ньому проживали з 2008 року разом з сином ОСОБА_3 . Нею в червні 2008р. у Акціонерного комерційного банку «УкрСиббанк» був взятий кредит у розмірі 42 000,00 дол. США. В забезпечення виконання грошових зобов`язань між банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки став спірний будинок. В подальшому в 2011р. АКБ «Укрсиббанк» передало свої вимоги кредитора АТ «Дельта-Банк». Зазначає, що спірний будинок був придбаний не за кредитні кошти. Згодом, рішенням суду, був задоволений позов ПАТ «Дельта-Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. На теперішній час, власником будинку є ТОВ «Укр. Нерухомість». У червні 2020р. новий власник примусово, в незаконний спосіб виселив її чоловіка, а також і її. Зазначила, що в день незаконного виселення, вона викликали поліцію, яка приїхала, допитала сусідів, а також оглянула надані ТОВ «Укр.нерухомість» правовстановлюючі документи і поїхала, не вчинивши жодних дій по відновленню їх порушеного права на житло. Іншого житла вона та її чоловік не мають. Зараз проживають у її сестри. Всі їх речі залишилися у будинку, відповідач їх не повертає. Також суду підтвердила, що в добровільному порядку вони не покидали свій будинок. Чоловік ОСОБА_4 під тиском осіб вимушений був покинути будинок.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 підтвердила, що сім`я ОСОБА_1 з 2008 року постійно проживала у будинку АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши пояснення третьої особи, раніше надані пояснення представника ТОВ «Укр.нерухомість», вивчивши матеріали справи, допитавши свідка, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 з 28.09.1989р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. В період шлюбу, ними було збудовано будинок АДРЕСА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про право власності від 24.04.2008р., копія будинкової книги, копія технічного паспорту від 27.02.2008р. Будинок був оформлений на ОСОБА_2 . Згідно довідки №2612 від 22.09.2020р., виданою начальником відділу ведення реєстру територіальної громади міста виконкому Генічеської міської ради Золотарьовою Л., ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ним проживає дружина ОСОБА_1 . Згідно наданої на запит суду інформації з виконавчого комітету Генічеської міської ради від 10.06.2021р. за №02-02-20-07/2963 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2.

26.03.2020р. між ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Укр.нерухомість» укладено договір купівлі-продажу будинку, що проданий на аукціоні, відповідно до якого останній придбав будинок АДРЕСА_1 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. Згідно розділу 1 Договору - спірний будинок належить продавцю ПАТ «Дельта-Банк» на праві власності на підставі заочного рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 20.10.2015р. у справі за №653/2561/15-ц, відповідно до якого були задоволені вимоги ПАТ «Дельта-Банк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок загальною площею 148,1 кв.м., в т.ч. житловою площею 62,4 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на зазначений будинок. Таким чином, новим власником спірного будинку за вищезазначеним договором стало ТОВ «Укр.нерухомість». Зазначені факти підтверджуються копіями договору купівлі-продажу від 26.03.2020р., актом приймання-передачі нерухомого майна від 26.03.2020р., витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно, технічним паспортом на будинок від 10.08.2020р.

В сукупності наданих пояснень представника ТОВ «Укр.нерухомість», третьої особи ОСОБА_1 , визнання певних обставин, наданих копій письмових доказів, суд встановив, що позивач ОСОБА_2 набув у власність спірний будинок у період шлюбу з ОСОБА_1 не за кредитні кошти, повернення яких забезпечено іпотекою, предметом якого став спірний будинок. Кредитор ПАТ «Дельта-банк» набув право власності на спірний будинок в судовому порядку, шляхом звернення стягнення на іпотечне майно.

Звернувши стягнення на іпотечне майно, питання про виселення мешканців будинку іпотекодержателем вирішено не було, як і не було вирішено це питання новим власником, у встановлений законом спосіб.

Як зазначено у первісному позові, з часу введення спірного будинку в експлуатацію з 2008р. та до 15.06.2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали в будинку.

Відповідач ТОВ «Укр.нерухомість» набув право власності на будинок на підставі договору купівлі продажу від 26.03.2020р., укладеного з ПАТ «Дельта-Банк». Як вбачається зі змісту договору, будь яких застережень щодо існування обтяжень житлового приміщення не зазначено, покупець оглянув житлове приміщення, недоліків, які перешкоджають його використанню не виявлено.

Факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в спірному будинку фактично визнав і відповідач, надавши суду письмові вимоги від 04.05.2020р. про виселення, які були ним направлені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на адресу їх проживання: АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 109 Житлового кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

В силу ч. 3 статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

З аналізу вищезазначених норм законодавства, виселення з житлового приміщення, що було передано в іпотеку здійснюється виключно в добровільному порядку або за рішенням суду.

Добровільне виконання зобов`язання необхідно вважати дію особи, вчинену з власного бажання та відповідати його внутрішній волі, без будь якого натиску.

Події за якими, було здійснено виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі спірного будинку 15.06.2020р., суд не може вважати як добровільне звільнення приміщення. Як встановлено судом, отримавши письмові вимоги від нового власника про виселення, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не погодилися на добровільне виселення. Про зазначене свідчать події, при яких представники відповідача ТОВ «Укр.нерухомість» прибули до будинку, вимагали звільнити будинок, змінивши замки та під натиском переважаючої кількості чоловіків ОСОБА_2 вимушений був покинути будинок. Про відсутність добровільності у виселенні свідчить і факт звернення ОСОБА_1 до органів поліції із заявою про незаконні дії по їх виселенню з боку ТОВ «Укр.нерухомість», на підстав чого було внесено відомості до ЄРДР за №0000685 від 15.06.2020р.

Таким чином, відповідач придбавши у власність будинок із існуючими обтяженнями, здійснюючи право власності на будинок повинен був діяти у встановлений законом спосіб.

Не вирішення питання про виселення мешканців будинку іпотекодержателем не надає право наступному власнику приміщення позбавляти житла мешканців у спосіб не передбачений законом на власний розсуд проти їх волі за відсутністю рішення суду, яке в свою чергу має бути виконуватися відповідно до закону.

Враховуючи, що виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було здійснено в порушення вимог законодавства, позовні вимоги про вселення підлягають задоволенню.

При цьому суд при вирішенні справи не досліджує законність підстав проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в спірному будинку та відсутність підстав для їх виселення. Фактично за своєю суттю, обґрунтування позову є заперечення проти виселення їх з будинку у законний спосіб, які мають бути дослідженні при вирішенні спору судом за позовом відповідача про виселення. Предметом розгляду даної справи є вселення в будинок, задовольняючи які, суд виходить виключно з підстав порушення порядку виселення позивача ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_1 . З урахуванням зазначеного, суд вважає вимоги за зустрічним позовом ТОВ «Укр.нерухомість» про визнання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірним будинком, передчасними і такими, що не підлягають задоволенню.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про вселення підлягають задоволенню, а позовні вимоги ТОВ «Укр.нерухомість» про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування спірним будинком не підлягають задоволенню, як передчасні.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд розподіляє сплачений судовий збір відповідно до задоволених вимог.

Враховуючи, що первісний позов задоволено, суд вважає за необхідним стягнути з ТОВ «Укр.нерухомість» судовий збір у розмірі 840,80 грн. на користь позивача ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 4, 5 , 13, 76-81, 141, 264, 265, 268 ЦПК, ст.ст. 15,16, 23 ЦК України, ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України, ст. 47 Конституції України,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.нерухомість», третя особа: ОСОБА_1 про усунення перешкод користування житловим будинком шляхом вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Стягнути з ТОВ «Укр.нерухомість» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр.нерухомість» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_1 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.12.2021 р.

Суддя Генічеського районного суду О. М. Делалова