Справа № 359/4409/16-ц
Провадження № 2/359/11/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.

при секретарі - Степаненко А.О., Шляхетко Ю.В.,

за участі відповідача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Александрова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» про визнання недійсним договору -

В С Т А Н О В И В :

25.05.2016 ПАТ КБ «Надра» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просить стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «НАДРА» заборгованість за Кредитним договором №139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007 року в сумі 7818,0 доларів США та 130648,76 гривень (а.с.2-3).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з Кредитним договором № 139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007 року, фізичній особі ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , було надано кредит в сумі 19538,60 доларів США, строком до 19 грудня 2014 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,4% річних.

В якості забезпечення виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту та інших платежів передбачених Кредитним договором, ОСОБА_1 згідно Кредитного договору виступила поручителем та відповідає перед кредитором у тому ж об`ємі, що і позичальник. Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору в якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, відповідач передає в заставу автотранспортний засіб, а саме - Nissan Tiida 1,6, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_2 . Відповідно до умов Кредитного договору відповідач повинен був щомісячно вносити мінімальний необхідний платіж в розмірі 375,0 доларів США. 11.09.2009 року між позивачем та відповідачами укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, згідно якого сторони домовились викласти умови кредитного договору в новій редакції.

Позивач вказує, шо умови Кредитного договору Відповідачем не виконуються належним чином. Відповідно до п. 5.1. додаткової угоди №1 до кредитного договору, у випадку не виконання позичальником зобов`язань щодо строків та повноти сплати кредиту та процентів відповідно до умов цього Договору, позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період прострочення. Відповідно до п. 5.2. додаткової угоди №2 до кредитного договору, у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.2.-4.3.5.; 4.3.9.-4.3.14 цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10% від суми кредиту визначеної в п.1.1. Кредитного договору. Відповідачем порушено умови п. 4.3.2. додаткової угоди №1 до кредитного договору, а саме не надано підтвердження страхування предмету застави, в зв`язку із чим позивачем нараховано штраф.

Позивач стверджує, що станом на 12 травня 2016 року за Кредитним договором №139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007 року виникла заборгованість перед Банком зі сплати зобов`язань, яка становить 7818,0 дол. США та 130648,76 грн., яка складається із: заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена - 6595,10 дол. США, що еквівалентно 167025,28 грн.; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 1222,90 дол. США, що еквівалентно 30970,75 грн.; пеня за прострочення сплати кредиту - 81165,96 грн., яка нарахована відповідно до п.5.1 додаткової угоди №1 до кредитного договору; штраф за порушення умов кредитного договору - 49482,80 грн., який нарахований відповідно до п.5.2; додаткової угоди №1 до Кредитного договору.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, позивач вимагає виконання зобов`язань за кредитом, відсотками, нарахованою пенею та штрафом. Враховуючи, що відповідачі мають солідарну відповідальність перед позивачем, та враховуючи положення статті 559 ЦК України, позивач вважає за необхідне звернутися до суду за захистом своїх законних прав.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2016 року було відкрито провадження у даній цивільній справ (а.с.30 т.1).

23.08.2016 представником відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подано заперечення на позовну заяву з проханням залишити позовну заяву ПАТ «КБ «Надра» без задоволення (а.с.41-47 т.1). За змістом поданих заперечень представник відповідача ОСОБА_1 не заперечує факту укладення Договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007 року, а також Додаткової угоди №1 до вказаного Договору. Водночас стверджує, що в порушення вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» та п.3.1 Постанови Правління НБУ №168 в Кредитному договорі та додатках до нього не було зазначено сукупної власності кредиту. Також в порушення п.3.8 Постанови Правління НБУ №168 не попереджено позичальника про валютні ризики. Зазначає про відсутність в договорі зобов`язання банку надати кредит. Звертає увагу суду, що в Додатковій угоді суму кредиту було змінено, 16118,80 доларів США , але позивач не надав документів, підтверджуючих видачу такої суми позики, що ПАТ КБ «Надра» у своєму позові надав як доказ, що підтверджує видачу готівки, лише Заяву на видачу готівки №769 від 19 грудня 2007 року, з сумою, що не відповідає зміненій Додатковою Угодою, та складеної до її підписання, а саме 19 грудня 2007 року. Зазначає, що положення кредитного договору обмежують конкуренцію страхових компаній та суперечать ч.2 ст.6 Закону України «Про страхування», ст.627 ЦК України, ч.3 ст.55 Закону України «Про банку та банківську діяльність», п.5 ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.42 Конституції України, оскільки згідно з розділом «Визначення термінів» Кредитного договору: «Договір страхування» - Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів «06-Z/01-040-00714 від 19.07.2007 року, укладений між Позивальником та ТОВ «Страхова компанія «Альфа Гарант». Згідно з підпунктом 4.3.17 п.4.3 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний в день укладення цього договору застрахувати предмет застави в страховій компанії, що входить до переліку акредитованих Банком. Згідно з текстом Кредитного договору банк не тільки позбавляє позичальника права вільно вибирати страхову компанію на весь період дії кредитного договору, а й зобов`язує його це зробити з контрагентом визначеним самим Кредитором. Також вказують, що п.4.2.7 Договору передбачає право Банку ініціювати зміну (збільшення) відсоткової ставки за користування кредитом у разі, якщо позичальник припиняє перерахування заробітної плати, або інших регулярних надходжень на рахунок Банку, а пункти договору 5.2 та 4.3.2, передбачають сплату штрафу за таке порушення у розмірі 10% від суми кредиту. Вказує, що зазначені положення Кредитного Договору зобов`язують позичальника для отримання та розпорядження грошима користуватися послугами цього банку, що суперечить ч.1 ст.53 Закону України «Про банки та банківську діяльність», обмежують право позичальника розпоряджатися грошима. Зазначає, що п.4.2.8 Договору передбачає, що позичальник дає згоду на те, що інформація, що стосується позичальника та цього Договору (включаючи інформацію, надану позичальником Банку у зв`язку з укладенням цього договору), стане відомою третім особам для конференційного використання (в тому числі у зв`язку з наданням послуг, обробкою даних статистичної звітністю та управлінням ризиками, а також для підготовки та направлення Позичальнику комерційних пропозицій), що порушує аб.2 п.3 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.ст.62 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Також вказує про введення позичальника в оману, оскільки в порушення п.2б ст.11 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п.2.4 Постанови Правління НБУ №168 від 10.05.2007 позичальник не повідомлений про умови кредитування.

Крім того, зазначає, що визнання недійсним або зміна положення договору щодо страхування, зумовлює зміну положень які посилається на нього, а саме: п.п. 4.2.7,. 4. 3.17, 5.2, 4.3.2; визнання недійсним, або зміна положення договору щодо надання додаткового забезпечення при зниженні вартості автомобілю, зумовлює зміну положень, які посилається на нього, а саме: п.п.4.3.10, 5.2, 4.3.2, 4.3.6, п.4.3.14, п.4.2.2, 4.2.4.

Також вказує на включення у договір несправедливих умов:

-п.4.2.2 Договору щодо права банку вимагати повернення кредиту на свій розсуд, не зважаючи на відсутність простроченої заборгованості, який прямо суперечить п.10.ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», та визнання недійсним якого зумовлює зміну положень, які на нього посилаються, а саме: п.п.4.3.10, 5.2, 4.3.2, 4.3.6, 4.3.14, 4.2.2, 4.2.4;

-п.4.2.2 щодо права банку вимагати дострокового повернення кредиту на ваш розсуд, незважаючи на відсутність простроченої збірності що суперечить п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює застосування такого права, і визнання недійсним, або зміна цього пункту, зумовлює зміну положень, з якими він пов`язаний, а саме: п.п.4.2.4, 4.3.10, 5.2., 4.3.2, 4.3.6, 4.3.14;

-п.4.2.5 що стосується права банку вимагати дострокового повернення кредиту в разі порушення строків або обсягів його погашення, оскільки прямо суперечить п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який регулює застосування такого права, і визнання недійсним, або зміна цього пункту, зумовлює зміну положень, з якими він пов`язаний, а саме: п.п. 5.2., 4.3.2;

-п.п.5.2 та 4.3.2, що стосується сплати штрафу в розмірі 10% від суми кредиту для будь-якого порушення будь-яких умов договору, яке створює істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача і пов`язане фактично зі всіма положеннями договору.

Зазначено, що наслідком укладання кредитного договору стало обмеження можливості позичальника мати не заборонені законом цивільні права, а саме: вільно укладати цивільні угоди щодо страхування майна (п.п.4.2.7, 4.3.17,4.2.2, 5.2 кредитного договору); вільно розпоряджатись майном (грошима), що належить позичальнику на праві приватної власності (п.4.2.8 кредитного договору); мати захист персональної інформації, що складає банківську таємницю (п.4.2.8 кредитного договору).

За твердженнями представника відповідача умови кредитного договору суперечать ст.ст.41,42 Конституції України.

23.08.2016 представником відповідача ОСОБА_3 подано клопотання про витребування доказів: у ПАТ «КБ «Надра»: копію банківської ліцензії, копію індивідуальної ліцензії та копію дозволу на здійснення операцій в іноземній валюті на дату укладання договору 19 грудня 2007 року (а.с.48 т.1).

20.12.2016 представником відповідача ОСОБА_3 . подано клопотання про витребування доказів: у ПАТ «КБ «Надра»: належним чином завірену копію індивідуальної ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій станом на 19.12.2007; інформацію, чи звертався позивач на міжбанківський валютний ринок із заявою на купівлю 19538,6 доларів США 19.12.2007 року; матеріали кредитної справи щодо надання валютного кредиту за кредитним договором №139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007 року фізичній особі ОСОБА_1 у сумі 19538,6 доларів США.

Ухвалою від 20.04.2017 року (а.с.84 т.1) було задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у ПАТ «КБ «Надра»: належним чином завірені копії індивідуальної ліцензії та дозволу на здійснення валютних операцій, які були чинні станом на 19.12.2007 року; матеріали кредитної справи щодо надання валютного кредиту за кредитним договором №139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007 року фізичній особі ОСОБА_1 у сумі 19538,6 доларів США, в тому числі докази, що підтверджують видачу (перерахування) грошових коштів відповідачу, а також дотримання банком вимог ЗУ «Про захист прав споживачів».

На виконання ухвали суду 14.08.2017 ПАТ «КБ «Надра» засобами поштового зв`язку до суду направлено: копію кредитної справи, копію банківської ліцензії №21, копія дозволу №21-2, копію додатку до дозволу №21-2 (а.с.106, 107-203 т.1).

31.08.2017 відповідачем ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_4 , подано зустрічну позовну заяву про визнання Договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007 року недійсним з підстав, наведених у запереченнях проти позову (а.с.211-222 т.1).

Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання від 26.10.2017 року зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом (а.с.224-225 т.1).

27.02.2018 представником відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи (а.с.1-8 т.2) та клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи (а.с.1-8, 11-15 т.2).

Ухвалою суду від 31.05.2018, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.22-23 т.2) за клопотанням представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 його клопотання про призначення судово-економічної експертизи залишено без розгляду.

Ухвалою суду від 31.05.2018 (а.с.24-26 т.1) було призначено судову почеркознавчу експертизу, вирішення якої постановлено питання: чи виконаний підпис в оригіналі Додаткової угоди №1 до Договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року ОСОБА_1 , чи іншою особою?

Ухвалою суду від 09.08.2018 було зупинено провадження у справі на час проведення судової почеркознавчої експертизи (а.с.37-38 т.2).

09.04.20219 року до суду надійшов висновок експерта №12763/12764/18-32 від 29.03.2019 (а.с.70-80 т.2).

Ухвалою суду від 10 квітня 2019 року було поновлено провадження у справі (а.с.82 т.2).

18.07.2019 до суду надійшов відзив ПАТ «КБ «Надра» на зустрічну позовну заяву (а.с.139-143), а також заява про застосування строків позовної давності (а.с.144-145 т.2). Заперечуючи проти зустрічного позову, представник позивача посилається на вимоги ст.638 ЦК України ст.1054 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», висновок Верховного Суду у справі №757/61632/16-ц, та зазначає, що оскільки спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, а надалі ним виконувались умови оскаржуваного кредитного договору.

Вказує, що , не зважаючи на те, що позивач вважає, що Кредитний договір є недійсним до суду з позовом у даній справі звернувся лише 18.08.2011, тобто з пропущенням строку позовної давності. Керуючись ст.267 ЦК України, ПАТ «КБ «надра» заявляє клопотання про застосування строків позовної давності та просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову про визнання кредитного договору №139/АМБ/49/2007-840, що укладений 19.12.2007.

19.07.2019 представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Александровим Д.О. подано клопотання про долучення до матеріалів справи оригінал висновку експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 17.09.2018 року №303/09/2018 року (а.с.149, 150-169 т.2).

02.08.2019 від уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» подано заяву про долучення доказів до матеріалів справи: виписки по рахункам №№ НОМЕР_3 (UAH), НОМЕР_4 (USD), НОМЕР_5 (USD), НОМЕР_6 (USD), НОМЕР_7 (USD), НОМЕР_8 (USD), НОМЕР_9 (USD) з 06.04.2012 по 26.07.2019, а також виписки по рахункам №№ НОМЕР_10 (USD), НОМЕР_11 (USD), НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 (а.с.98-99, 100-169 т.2).

30.06.2020 відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про долучення до матеріалів цивільної справи копій листів Національного банку України від 15.02.2017 №20-0009/12156 та від 28.03.20017 №20-0009/22781 (а.с.229,230-231 т.2).

Представник позивача в призначені судові засідання не з`явився, до суду позивачем направлено заяву з проханням розглянути справу без участі представника ПАТ «КБ «Надра» (а.с.187 т.1).

Відповідач ОСОБА_1 в призначені судові засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином. 20.04.2017 року відповідач подала до суду заяву з проханням розглядати справу за позовом ПАТ «КБ «Надра» без її участі, зазначивши, що проти задоволення позовної заяви в повному обсязі, підтримує заперечення, подані представником її чоловіка ОСОБА_1 ..

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Александров Д.О. в судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов підтримують повністю.

Дослідивши подані до суду заяви, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов ПАТ «КБ «Надра» підлягає частковому задоволенню, а в зустрічний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «НАДРА» (Кредитором), що підтверджується витягом зі Статуту (а.с.20 т.1), та відповідачами ОСОБА_1 (Позичальником) , ОСОБА_1 (Поручителем) був укладений кредитний Договір «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 (а.с.8-11 т.1).

Відповідно до умов укладеного договору банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 19538,60 доларів США, в порядку та на умовах, визначених договором, на придбання автотранспортного засобу, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4 % річних, нарахування яких здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості, з терміном погашення до 19 грудня 2014 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кредит та сплачувати передбачені договором проценти по кредиту в порядку, передбаченому умовами договору, шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 375 доларів США.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.1.1 договору, надання кредиту та коштів в рамках кредитної лінії проводиться шляхом: видачі готівки позичальнику через касу банку при наявності належним чином оформленої заяви на видачу готівки, сума у якій зазначена у валюті України - гривнях/іноземній валюті - доларах США/Євро; або перерахуванням коштів за реквізитами, вказаними позичальником письмово, або перерахуванням коштів на поточний рахунок позичальника за реквізитами, вказаними позичальником. Моментом (днем) надання кредиту/коштів в рамках кредитної лінії вважається день утворення, заборгованості на позичкових рахунках, відкритих у доларах США філії ВАТ КБ «Надра» № НОМЕР_14 , на якому обліковується заборгованість позичальника по кредиту.

Пунктами 3.2.1 - 3.2.3 договору визначено, що згідно з цим договором поручитель ОСОБА_1 безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору. Поручитель відповідає перед банком у тому ж об`ємі, що і позичальник. Позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене абсолютне право банка вимагати виконання зобов`язань, вказаних у цьому договорі, (повністю чи у будь-якій його частині) як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язань, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому.

Згідно з умовами, викладеними в п.п.5.1, 5.2 договору, уразі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів за погашенню Кредиту/Кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості за кожен день прострочення. У разі порушення позичальником вимога п.п.4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього Договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту, визначеної у п.1.1. цього договору за кожен випадок.

11 листопада 2009 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником прав та обов`язків якого є ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_1 (поручитель) було укладено Додаткову угоду № 1 до договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року, якою сторони домовились внести зміни у існуючі кредитні зобов`язання та викласти Договір «Автопакет» у новій редакції (а.с.12-14 т.1).

Згідно з внесеними змінами сума кредиту становить 16118 доларів США 80 центів, термін повернення основної заборгованості до 19 грудня 2015 року. Визначено, що мінімальний необхідний платіж складає: в період з листопада 2009 року по квітень 2010 року включно - фактично нараховані відсотки щомісячно до 18 числа поточного місяця, якщо 18 числа є небанківським днем, то платіж необхідно внести в останній банківський день, який передує цій даті; в період з травня 2010 по листопад 2015 року включно - 346 доларів США 60 центів, в грудні 2015 року залишок заборгованості.

Додатком до додаткової угоди №1 до договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року є підписаний сторонами Графік погашення (а.с.15 т.1).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи №12763/12764/18-32 від 29.03.2019, проведеної експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Красюк І.П.: підписи від імені ОСОБА_1 , які містяться на аркушах 1-6 (сторінках 1-6) у 2-му рядку графи «Від імені Позичальника» та на аркуші 6 (сторінка 6) у графі «ОСОБА_1» Додаткової угоди №1 від 11.11.2000 до Договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007, виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів, не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.72-79 т.2).

Встановлено, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі: відповідно до заяви на видачу готівки №769 від 19 грудня 2007 року відповідачу ОСОБА_1 було виплачена обумовлена кредитним договором сума 19538 доларів США 60 центів, що в еквіваленті становило 98669 гривень 93 копійки (а.с.16, 162 т.1).

В цей же день платіжним дорученням №1 від 19 грудня 2007 року позивач перерахував ТОВ «Кворум-Авто» 98677 гривень, в тому числі ПДВ -16366,17 гривень, за Договором купівлі-продажу №64 від 18.12.2007 року (а.с.160 т.1) на підставі рахунку-фактури №46 від 10 грудня 2007 року ТОВ «Кворум-Авто» щодо вартості автомобіля Nissan Tiida 1.6 82225,00гривень, ПДВ - 16445,00 гривень, всього на суму 98670,00гривень.

При цьому суд встановлено, що ПАТ КБ «Надра» мав ліцензію на використання іноземної валюти на території України (а.с.199-201 т.1).

Встановлено, що відповідач ОСОБА_1 скористався кредитними коштами, на придбання транспортного засобу - автомобіля Nissan Tiida 1.6, номер державної реєстрації НОМЕР_2 , який є предметом застави за змістом укладеного договору «Автопакет» 139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року та додаткової угоди до договору від 11 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та укладеним кредитним договором (а.с.8-14,132, 158 т.1).

З наданих ПАТ «КБ «Надра» виписок по рахункам, вбачається, що відповідач ОСОБА_1 сплачував кошти на користь позивача на виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, що самим відповідачем не оспорюється.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 12.05.2016 року (а.с.5-7 т.1) встановлено, що за кредитним договором 139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість, яка складається: заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена - 6595,10 доларів США; заборгованість по сплаті відсотків, у тому числі прострочена - 1222,90 доларів США, пеня за прострочення сплати кредиту - 81165,96 гривень; штраф за порушення умов кредитного договору - 49482,80 гривень, всього на суму 7818,0 доларів США та 130648,76 гривень.

Останній платіж здійснено в лютому 2016 року, що підтверджується як розрахунком заборгованості так і виписками по рахункам № НОМЕР_3 , НОМЕР_4 (а.с.100,101-103 т.2). Дана обставина відповідачами не оспорюється.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні висновку експерта за результатами проведення експертно-економічного дослідження від 17.09.2018 №303/09/2018 (а.с.150-169 т.2), зокрема, встановлено, що в межах встановлених доступних документів реальна процентна ставка на момент укладення договору «Автопакет» 139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року складає 19,09 % та є вищою від визначеної договором процентної ставки за користування кредитом (14,40%); абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання договору «Автопакет» 139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року складає 13233,22 долари США. В межах наявних документів, оформлення банком наданої інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, не узгоджується з «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затвердженими Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007 та Закону України «Про захист прав споживачів».

Під час проведення дослідження, при умові врахування наявних матеріалах документів встановлено що загальна сума коштів сплачених ОСОБА_1 на виконання умов договору «Автопакет» 139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року складає 25224,04 доларів США та 25181,08 грн.(по курсу НБУ на дату здійснення платежу становить 2972,66 доларів США).

Таким чином, висновки експерта не спростовують тієї обставини, що відповідач ОСОБА_1 не виконав взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати обумовлених договором процентів за користування кредитними коштами.

В цьому зв`язку суд звертає увагу, що згідно з підписаним ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 графіком погашення (а.с. 15 т.1) сторони домовились, що суми платежів мали становити в листопаді 2019 - 135,88 доларів США, в грудні 2009 року -180,53 долари США, січні 2010 року - 212,77 доларів США, в лютого 2010 року - 193,43 доларів США, в березні 2010 року -180,53 долари США, в квітні 2010 року - 206,32 долари США, з травня 2010 по 18 грудня 2015 року включно 68 щомісячних платежів по 346,60 доларів США, 19.12.2015 - 346,68 доларів США. Всього за умовами підписаного Графіку підлягало сплаті: 25024,94 долари США.

Водночас, вищевказана розрахована судом сума не включає сум кредиту та процентів, які були погашені до 11.11.2009 року (а.с.5-7 т.1).

Ануіїтетна форма погашення кредиту обумовлює, що погашення кредиту здійснюється однаковими щомісячними платежами, які складаються з частини кредиту та нарахованих відсотків, при цьому частка, що складають нараховані відсотки з часом (кожним наступним платежем) зменшується, в залежності від залишку заборгованості за кредитом, в той час як частка кредиту, як складова щомісячного платежу збільшується з кожним наступним платежем.

Таким чином, правильність розрахунку заборгованості за кредитом та правильність нарахування відсотків відповідно до обумовленої сторонами відсоткової ставки 14,40% річних та фактичної кількості дні у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, та умовною кількістю днів у році 360 днів (залишок заборгованості за кредитом х 14,% х фактичну кількість днів у місяці /360) перевірена судом та не викликає сумнівів. Власних контррозрахунків, а також висновків експерта, якими б була встановлена інша сума заборгованості, відповідачами суду надано не було.

В цьому зв`язку, суд зазначає, що долучена відповідачем ОСОБА_1 копія листа Національного банку України від 15.02.2017 №20-0009/12156 (а.с.231 т.2), за змістом якого станом на 12.05.2016 в ЄІС «Реєстр позичальників» відсутні інформація щодо простроченої заборгованості ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) перед банками України, не спростовує вищенаведених висновків суду, оскільки належних і допустимих доказів того, що відповідач виконав свої зобов`язання перед позивачем: повернув отриманий кредит та сплатив обумовлені договором проценти, відповідачем надано не було та не зазначено джерел їх здобуття..

Як визначено статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

На підставі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів відсутності заборгованості перед позивачем відповідач не надав.

Статтями 610 та 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання, що включає у себе його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Суд також враховує, що за змістом ч.1,3 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України).

Якщо в кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку - отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю») суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Поряд із цим, суд враховує, що в силу вимог ч.1 ст.559 ЦК України, в редакції закону, чинної на 11 листопада 2009 року, на дату укладення Додаткової угоди № 1 до договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Як встановлено в судовому засіданні, підпис відповідача ОСОБА_1 відсутній на Додатковій угоді № 1 до договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року (а.с.12-14 т.1).

Водночас вказаною Додатковою угодою збільшився обсяг відповідальності позичальника, оскільки збільшився строк кредитування: з 19 грудня 2014 року до 19 грудня 2015 року.

Таким чином, порука відповідача ОСОБА_1 в силу вищенаведених вимог ч.1 ст.559 ЦК України є припиненою, а тому позовні вимоги до відповідача задоволенню не підлягають.

Щодо заявлених зустрічних позовних вимог відповідача ОСОБА_1 про визнання Договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19.12.2007 року недійсним, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як вбачається з умов кредитного договору, банком було надано кредит на споживчі цілі, що зумовлює застосування положень Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин.

Так, згідно з ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на час укладання оспорюваного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Відповідно до частини сьомої ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» , у редакції, чинній на час укладання спірного договору встановлено, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров`ю або майну споживача - споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені статтею 16 цього Закону, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об`єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором.

Законом чітко визначено наслідки надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), і такими наслідками є виникнення права у споживача розірвати договір та вимагати відшкодування збитків, завданих такими неправомірними діями.

Отже, зазначено, що ненадання чи надання неповної інформації про продукцію, товари, послуги не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір як правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом, який визначає наслідки, що виникають у результаті вчинення недійсних правочинів. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Своєю правомірністю правочини відрізняються від правопорушень (деліктів) - вольових дій, що суперечать вимогам закону та тягнуть за собою правові наслідки, які сторони не бажали отримати. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідні правові висновки, були викладені Верховним Судом в Постанові від 01 лютого 2021 року у справі 761/28354/15-ц (провадження № 61-12074св20) зазначено наступне.

Судом встановлено, що оспорюваний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, зокрема, розмір кредиту та відсотків за користування ним, строк дії договору, порядку погашення заборгованості, забезпечення виконання зобов`язання, відповідальності за порушення зобов`язання, а також права та обов`язки сторін, які мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

Таким чином, умови кредитного договору були доведені позичальнику у письмовому вигляді та містяться у тексті самого договору, позичальник з такими умовами був ознайомлений та погодився з ними, про що свідчить його підпис.

Так, позичальник ОСОБА_1 підписав договори без будь-яких зауважень чи застережень, не заявляв додаткових вимог щодо їх умов, скористався кредитними коштами за цільовим призначенням, укладав із банком додаткову угоду і виконував договірні зобов`язання протягом достатньо тривалого часу.

Істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача зі змісту оспорюваного договору, в тому числі зі змісту наведених в зустрічному позові пунктів, договору «Автопакет» № 139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року, судом не встановлено.

Отже, в задоволенні зустрічного позову належить відмовити з вищенаведених підстав.

Суд також погоджується з доводами позивача щодо порушення відповідачем ОСОБА_1 строку позовної давності при зверненні до суду із зустрічним позовом.

Так, оспорюваний договір і додаткова угода були укладені 19.12.2007 та 11.11.2009 року відповідно. Відповідач звернувся із зустрічним позовом про визнання договору недійсним в серпні 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності, визначеного ст.257 ЦК України. Обставин, які б свідчили про поважність пропуску строку позовної давності, відповідач в зустрічній позовній заяві не навів, відповідних доказів суду не надав.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача ОСОБА_5 заборгованості за укладеним сторонами договором «Автопакет» № 139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року, суд також враховує наступне.

Заборгованість за кредитом, розрахована позивачем, підтверджується долученими до матеріалів цивільної справи вищевказаними доказами, становить 6565 гривень 10 доларів США.

Щодо нарахованих банком процентів, суд враховує, що згідно з умовами Додаткової угоди №1 до договору (а.с.12 т.1), кінцевий термін повернення основаної заборгованості - до 19 грудня 2015 року.

Пунктом 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження №14-10цс18) передбачено, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, нараховані банком проценти за користування кредитом за визначеною договором ставкою 14,40% річних підлягають стягненню лише станом на 19.12.2015 року включно, всього на загальну суму 843,02 долари США. При цьому загальну суму заборгованості за процентами, нараховану банком станом на 11.05.2016 року - 1222,90 доларів США необхідно зменшити на суму процентів, розрахованих із загальної суми заборгованості за кредитом 6595,10 доларів США: 1222,90дол.США - (6595,10дол.США х (12+31+29+31+11=124дні)/360х14,4%=1222,90дол.США -379,88дол.США +843,02 долари США.

Отже, вимоги ПАТ «КБ «Надра» в частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягають частковому задоволенню на суму 843,02 долари США.

Щодо нарахованої неустойки, яка складається з пені та штрафу, нарахованих відповідно до умов п.п.5.1, 5.2 договору, в тому числі : пеня в сумі 3204,89 Доларів США, що еквівалентно 81165,96 гривень, та штраф в розмірі 1953,86 доларів США, що еквівалентно 49482,80 гривень), суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається зі змісту вищенаведеного п.5.2 Договору позичальник сплачує штраф і розмірі 10% від суми кредиту, визначеної в п.1.1. договору, що, з урахуванням укладеної Додаткової угоди становить не 1953,86 доларів США, як стверджує позивач, а 1611,80 доларів США, оскільки п 1.1. договору був викладений в новій редакції від 11.11.2009 року.

Крім того, передбачено, що позичальник сплачує штраф за порушення вимог п.п.4.3.1, 4.3.2-4.3.5, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 цього Договору. Проте, у зв`язку з порушенням яких саме вимог договору нараховано штраф, позивачем не зазначено та не доведено.

Щодо визначених п.4.3.4 договору, обов`язку позичальника суворо дотримуватись положень цього Договору, слід зазначити, що у зв`язку з несвоєчасним поверненням кредиту та сплатою відсотків, позивачем нарахована пеня.

Суд враховує, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В частині позовних вимог, щодо стягнення нарахованої позивачем неустойки, суд відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України, виходячи з засад розумності, добросовісності та справедливості, вважає, що розмір неустойки слід зменшити таким чином, щоб він не перевищував 50% понесених позивачем реальних збитків в частині неповернутої суми кредитних коштів, та визначити в сумі 81165 гривень 96 копійок (дорівнює розміру нарахованої пені за 1 рік прострочення).

В частині позовних вимог щодо стягнення нарахованої позивачем пені суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, що відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України, виходячи із засад розумності, справедливості та добросовісності умов договору, розмір нарахованої позивачем пені слід зменшити до 105381 гривні 17 копійок, що дорівнює 10% від суми основного боргу за кредитом, яка еквівалентна 1053811,72 гривень (а.с.7).

При цьому суд також бере до уваги також встановлені в ході судового розгляду істотні обставини, а саме, що внаслідок зміни курсу національної валюти з дати отримання кредиту та станом на дату розрахунку заборгованості, сума боргу за кредитом, а також сума нарахованої позивачем неустойки в гривневому еквіваленті, значно, більш ніж в 16 разів, перевищила суму кредиту в гривневому еквіваленті, отриману відповідачем ОСОБА_1 у 2007 році.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги за первісним позовом ПАТ «КБ «Надра» підлягають частковому задоволенню, та у зв`язку з припиненням поруки, з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за кредитним Договором «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року та Додатковою угодою №1 від 11 листопада 2009 року до Договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року в розмірі 7438 доларів США 12 центів та 81165 гривень 96 копійок , яка складається з: 6596 доларів США 10 центів - заборгованість за кредитом, 843 долари США 02 центи - заборгованість за процентами станом по 19.12.2015 включно; 81165 гривень 96 копійок - неустойка з урахуванням вимог ч.3 ст.551 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог. Так, при зверненні з позовом до суду, виходячи з ціни позову 328644,79 гривень, позивачем ПАТ «КБ «Надра» сплачено судовий збір в сумі 4929,67 гривень (1,5% від ціни позову). У зв`язку з частковим задоволенням позову на суму, що еквівалентна 269541,28 гривень, що становить 82,02% від заявлених вимог, належна до відшкодування позивачу сума судового збору мала б становити 4043,32 гривні (82,02% від сплаченої суми судового збору 4929,67 гривень).

Водночас, позивачем ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату почеркознавчої експертизи в сумі 5005 гривень (а.с.58 т.2), при цьому факт оплати вартості експертизи на вказану суму підтверджується також Актом №12763/12764/18-32 від 31.05.2010 здачі-приймання висновку експерта (а.с.71 т.2). Отже, пропорційно до задоволених позовних вимог, відповідачу за рахунок позивача мала б бути відшкодовані понесені судові витрати на суму 899,90 гривень (17,98% від 5005 гривень).

Таким чином, з урахуванням взаємозаліку розрахованих до відшкодування сум, на користь ПАТ «КБ «Надра» з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути 3143,42 гривні (4043,32грн.-899,90грн.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2,12,13,81,82,89,141,258,259,263-265,266,273,280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «НАДРА» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», , МФО 380764, рахунок в ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» (код ЄДРПОУ -20025456, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Артема, 15) заборгованість за кредитним Договором «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року та Додатковою угодою №1 від 11 листопада 2009 року до Договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року в розмірі 7438 доларів США 12 центів (сім тисяч чотириста тридцять вісім доларів США дванадцять центів) та 81165 гривень 96 копійок (вісімдесят одна тисяча сто шістдесят п`ять гривень дев`яносто шість копійок), яка складається з :

-6596 доларів США 10 центів - заборгованість за кредитом,

-843 долари США 02 центи - заборгованість за процентами станом по

-19.12.2015 включно.

-81165 гривень 96 копійок - неустойка з урахуванням вимог ч.3 ст.551 ЦК

України.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», , МФО 380764, рахунок в ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» (код ЄДРПОУ -20025456, адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Артема, 15) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3143 гривні 42 копійки (три тисячі сто сорок три гривні сорок дві копійки).

В задоволенні іншої частини вимог за первісним позовом - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «НАДРА» про визнання недійсним Договору «Автопакет» №139/АМБ/49/2007-840 від 19 грудня 2007 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» та ОСОБА_1 - відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів,який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 18.03.2021.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів