Справа № 536/1349/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м.Кременчук

Кременчуцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Колотієвського О.О.,

за участю секретаря судового засідання Пасєчнікової В.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності заповіту,-

ВСТАНОВИВ:

Клопотання обґрунтоване зокрема тим, що в провадженні Кременчуцького районного суду Полтавської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності заповіту.

Відповідачем вказано, що на даний час нею оскаржується право ОСОБА_1 на спадкування після смерті їх батька ОСОБА_5

15 березня 2021 року ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області відкрито провадження у справі № 536/263/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

Згідно вищевказаного, відповідач вважає, що на даний час неможливо продовжувати розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності заповіту, тому просила суд:

-зупинити провадження у справі № 536/1349/19 за позовом ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності заповіту до набрання законної сили судовим рішенням в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

В судовому засіданні відовідач та його представник дане клопотання підтримали та просили суд задовольнити.

Позивач та його представник просили відмовити в клопотанні про зупинення провадження по вищезазначеній справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить такого висновку:

Відповідно до ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

З викладеного вбачається обов`язок суду зупинити відповідне провадження у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи.

З огляду на зазначену вимогу закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати:

- чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається;

- чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Об`єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що відповідачем оскаржується право позивача на спадкування.

Суд зауважує, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Своєрідним механізмом, який дозволяє розуміти, тлумачити та застосовувати Конвенцію є практика Європейського суду з прав людини (далі Суд), яку він викладає у своїх рішеннях.

Однією з гарантій п. 1 статті 6 Конвенції є незалежність та безсторонність судової влади.

У справі „Pullar v. United Kingdom" Суд вказав, що судова практика передбачає два критерії для встановлення безсторонності суду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції. По-перше, потрібно встановити, що суд був суб`єктивно безсторонній, тобто жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість. По-друге, суд повинен бути об`єктивно безсторонній, тобто передбачається існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього".

Ефективне право визначається за таким принципом: сторони у справі мають право надати суду зауваження, які вони вважають важливими у справі. Це право можна вважати ефективним тільки за умови, щозауваження були «заслухані», тобто відповідно розглянуті судом. Тобто, «суд» має проводити належний розгляд поданих документіві доказів, та наведених сторонами аргументів і доказів (Kraska v. Switzerland(Краска проти Швейцарії), § 30;(Van de Hurk v. the Netherlands(Ван де Гурк проти Нідерландів), Perezv. France(Перез проти Франції)[ВП], § 80). З метою забезпечення ефективності гарантованого цією статтею права, органи влади мають демонструвати «належне ставлення» до заявника.

Так у відповідності до п.п. 49-54 рішення Європейського Суду з прав людини, Справа "Білуха проти України" (Заява N 33949/02) від 9.11.2006 року, яке є остаточним відповідно до умов, зазначених у п. 2 статті 44 Конвенції: 49. Відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться" (див. рішення у справі (De Cubber v. Belgium), від 26 жовтня 1984 року, п. 26). Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland) та рішення у справі "ОСОБА_3 проти Іспанії" (Castillo Algar v. Spain), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

Наявність безсторонності, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, має визначатись за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Згідно з об`єктивним критерієм визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності

Отже, суд приходить висновку, що вирішення питання по справі № 536/263/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування, безпосередньо стосуються підстав та вимог які можуть вплинути на прийняття рішення по цивільній справі № 536/1349/19, а тому, суд вважає необхідним зупинити провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності заповіту.

Керуючись ст. 251 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності заповіту задовольнити.

Зупинити провадження по цивільній справі № 536/1349/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності заповіту - до набрання законної сили судовим рішенням по цивільній справі № 536/263/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. О. Колотієвський