Провадження №2-з/748/10/21
Єдиний унікальний № 748/691/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Майбороди С.М.,

при секретарі: Оніщенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом заборони приватному нотаріусу Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Лисенко Н.Б. видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 (спадкова справа № 42/2020).

Заява обґрунтована тим, що заявник вважає заповіт від 03.10.2018 року на ім`я ОСОБА_3 недійсним, оскільки був підписаний особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла ними керувати, має намір оспорити його в суді, разом з тим існує ймовірність отримання ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину до вирішення позову по суті, що у подальшому може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Розгляд заяви про забезпечення позову проводиться в порядку ст.153 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як зазначається Пленумом Верховного Суду України у постанові № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Розглядаючи вказану заяву, суд приймає до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, виходить з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходами забезпечення позову і заявленими позовними вимогами.

Згідно ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1-3 ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; інше.

В даному випадку судом вирішується лише наявність підстав для забезпечення позову, що має бути поданий протягом десяти днів.

З матеріалів заяви вбачається, що батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 було відкрито спадкову справу № 42/2020 приватним нотаріусом Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Лисенко Н.Б., до якого звертався позивач ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини.

Позивач посилаються на те, що оскаржуваний позивачем заповіт складено на користь ОСОБА_3 , яка має намір отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 жовтня 2018 року.

Вказані вище обставини свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав заявника.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений в своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Беззаперечно, заборона нотаріальній конторі видавати свідоцтво про право на спадщину за законом є втручанням держави в їх право на вільне володіння спадковим майном. Водночас, це втручання є необхідним виключно для забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів.

Враховуючи викладене, беручи до уваги, що предметом розгляду позовної заяви, яка буде подана ОСОБА_1 є визнання недійсним заповіту, суд вважає вимоги заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони видавати свідоцтво про прийняття спадщини на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.149-153 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задовольнити.

Заборонити приватному нотаріусу Чернігівського районного нотаріального округу Чернігівської області Лисенко Н.Б. видавати свідоцтво про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 19 вересня 2020 року (спадкова справа № 42/2020).

Роз`яснити заявнику, що у разі неподання відповідної позовної заяви протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви скасовуються.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Копію ухвали направити заявнику та для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.М. Майборода