Постанова

Іменем України

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 263/18986/19

провадження № 61-19380св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області в інтересах держави України в особі Маріупольської міської ради Донецької області,

відповідачі: державний реєстратор військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевич Руслан Вікторович, ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 липня 2020 року в складі судді Ікорської Є. С. та постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року в складі колегії суддів: Лопатіної М. Ю., Зайцевої С. А., Мальцевої Є. Є.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області в інтересах держави України в особі Маріупольської міської ради Донецької області звернувся до суду з позовом до державного реєстратора військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Р. В., ОСОБА_1 , у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Р. В. від 10 липня 2018 року №41971650, на підставі якого за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - магазин, площею 11,5 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 123;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна - магазин А-1, загальною площею 11,5 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 123.

Позов мотивований тим, що 23 січня 2019 року на адресу прокуратури від голови Маріупольської міської ради Донецької області Бойченка В. С. надійшло повідомлення про випадки реєстрації права власності на кіоски, нежитлові будівлі, торгівельні павільйони на підставі документів, які викликають сумнів у їх справжності.

10 липня 2018 року державним реєстратором військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевичем Р. В. прийнято рішення № 41971650 про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, а саме - нежитлову будівлю А-1, площею 11,5 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 .

Посилаючись на те, що додане ОСОБА_1 до заяви про реєстрацію права власності на нерухоме майно рішення колегії Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13 листопада 2012 року № 345 не приймалось, а земельна ділянка, розташована по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не виділялась, заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області в інтересах держави України в особі Маріупольської міської ради Донецької області просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 липня 2020 року позов заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області в інтересах держави України в особі Маріупольської міської ради Донецької області залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідно до Закону України «Про прокуратуру» заступник прокурора області уповноважений підписувати позовну заяву лише у разі відсутності на дату її підписання і подання прокурора області та його першого заступника.

Оскільки не надано доказів відсутності станом на день подання позовної заяви (28 грудня 2019 року) керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 та його першого заступника, місцевий суд дійшов висновку, що заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Меюс В. С. не був уповноважений підписувати позовну заяву від імені прокуратури, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року апеляційну скаргу Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області в інтересах держави України в особі Маріупольської міської ради Донецької області залишено без задоволення, ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 липня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для залишення позову заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Меюс В. С. без розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У грудні 2020 року заступник керівника Донецької обласної прокуратури звернувся до Верховного Суду звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції не врахували, що відповідно до наказу Генерального прокурора України «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» від 21 вересня 2018 року № 186, який був чинний на час подання позовної заяви, позови надсилаються до суду за підписом Генерального прокурора, його першого заступника та заступників, керівників регіональних і місцевих прокуратур, їхніх перших заступників та заступників. Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, не звернув уваги, що, звертаючись до суду з цим позовом, заступник керівника прокурора не діяв від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виконував функцію щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не поданий.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У лютому 2021 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 09 березня 2021 року справу за позовом заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Донецької області в інтересах держави України в особі Маріупольської міської ради Донецької області до державного реєстратора військово-цивільної адміністрації м. Торецька Донецької області Лясевича Р. В., ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, припинення права власності призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» (тут і надалі у редакції, чинній на час подання позовної заяви) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції, зокрема, з метою захисту загальних інтересів суспільства та держави.

За змістом пункту 3 статті 1311 Конституції України, пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру»прокуратура здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках визначених цим законом.

Частиною першою та другою статті 12 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що у системі прокуратури України діють окружні прокуратури, перелік та територіальна юрисдикція яких визначається наказом Генерального прокурора. Утворення, реорганізація та ліквідація окружних прокуратур, визначення їхньої компетенції, структури і штатного розпису здійснюються Генеральним прокурором. Окружну прокуратуру очолює керівник окружної прокуратури, який має першого заступника та не більше двох заступників.

У разі відсутності керівника окружної прокуратури його повноваження здійснює перший заступник окружної прокуратури, а в разі його відсутності - один із заступників керівника окружної прокуратури (частина 3 статті 13 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Меюс В. С. був уповноважений підписувати позовну заяву від імені прокуратури лише у разі відсутності керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 та його першого заступника.

Оскільки станом на день подання позовної заяви (28 грудня 2019 року) відсутні відомості про відсутність керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 та його першого заступника, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про залишення позову заступника керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Меюс В. С. без розгляду з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується з вказаним висновком судів попередніх інстанції з огляду на наступне.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах (частина друга статті 4 ЦПК України).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (частина третя статті 56 ЦПК України).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Заступник керівника Маріупольської місцевої прокуратури № 1 Меюс В. С. звернувся до суду з цим позовом в інтересах держави України в особі Маріупольської міської ради Донецької області.

Право подання процесуальних документів при реалізації конституційної функції представництва інтересів держави визначено статтею 24 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з частиною першою статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури.

Відповідно до пунктів 1, 6.1 наказу Генерального прокурора України «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) наказано першому заступнику та заступникам Генерального прокурора, заступнику Генерального прокурора - Головному військовому прокурору, заступнику Генерального прокурора - керівнику Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, керівникам регіональних, військових та місцевих прокуратур, відповідних структурних підрозділів забезпечувати здійснення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у судовому провадженні, в порядку, передбаченому законом. Позови (заяви) надсилати до суду за підписом Генерального прокурора, його першого заступника та заступників, керівників регіональних і місцевих прокуратур, їхніх перших заступників та заступників.

Як роз`яснив Конституційний Суд України в Рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді.

За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва низкою специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації. Статус прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, не можна ототожнювати зі статусом представника в судовому процесі, оскільки відносини між представником і довірителем ґрунтуються на договорі доручення, як і не можна ототожнювати зі статусом особи, що здійснює самопредставництво в судових процесах для захисту прав та інтересів органу як юридичної особи.

З урахуванням системного аналізу змісту положень частини 3 статті 13 і частини 1 статті 24 Закону України «Про прокуратуру» колегія суддів вважає, що право подання позовної заяви у порядку цивільного судочинства належить як керівнику місцевої прокуратури, так і його першому заступнику та заступникам, а тому реалізація такого права заступником керівника місцевої прокуратури жодним чином не залежить від присутності чи відсутності керівника на робочому місці.

Подібний за змістом висновок сформульовано у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 в справі № 553/2759/18 (провадження № 14-643цс19), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14 січня 2021 року в справі № 927/26/18.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, не врахував, що позовна заява в межах цієї справи була подана не на захист прав, свобод та інтересів прокуратури як самостійного позивача у статусі юридичної особи, а на виконання прокуратурою функцій щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді, які визначені статтею 24 Закону України «Про прокуратуру».

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з`ясувати дійсні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Донецької обласної прокуратури задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 липня 2020 року та постанову Донецького апеляційного суду від 25 листопада 2020 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді : В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун