Провадження №22-ц/812/401/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Бондаренко Т.З.,

суддів- Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю: представника заявника ОСОБА_1 та представника зацікавленої особи ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №471/815/20 за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Скарницької І.Б. в приміщенні того ж суду, за заявою ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявниця просила встановити факт спільного проживання з ОСОБА_7 , померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15 березня 2007 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, для подальшого отримання свідоцтва про спадщину після його смерті.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року заяву ОСОБА_4 про встановлення факту що має юридичне значення залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищевказаним судовим рішенням, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду.

Ухвала суду мотивована тим, що із поданої заяви вбачається спір про право, розгляд якого повинен здійснюватися за правилами позовного провадження.

ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справу потрібно розглядати в порядку позовного провадження, оскільки спір про право відсутній. Встановлення факту родинних відносин між заявником та спадкодавцем не впливає на спадкові права та обов`язки інших осіб.

У відзивах на вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заперечують факт проживання однією сім`єю ОСОБА_4 та їх батька ОСОБА_7 у вказаний в заяві період до реєстрації шлюбу, та вважають, що заявниця не має права на спадкування майна набутого в цей період.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши заявника та його представника, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч. 2 ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Згідно із п. п. 1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З системного аналізу вище наведеного вбачається, що встановлення факту, що має юридичне значення в окремому провадженні можливе при умові, що факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення та встановлення такого факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Із поданих матеріалів встановлено, що заявниця ОСОБА_4 претендує на право спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 щодо майна набутого до реєстрації з ним шлюбу.

Заінтересовані особи ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька, які заперечують встановлення вказаного факту.

Спадкоємець може відмовитись від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України - шість місяців, з часу відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом цього строку.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що визнання факту родинних відносин заявнику потрібно для реалізації спадкового права під час оформлення спадщини після смерті ОСОБА_7 . А тому, враховуючи наявність інших спадкоємців померлого (двох доньок), що свідчить про наявність спору про право (право на спадщину), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення заяви про встановлення факту родинних відносин без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що справу потрібно розглядати в порядку позовного провадження, оскільки спір про право відсутній, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки із заяви чітко простежується спір про право.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, апеляційний суд вважає, що ухвала суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для її скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 24 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог ст. 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту 22 березня 2021 року.

Судді: Т.З.Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова