Справа № 458/864/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретарів судового засідання Синичич Г.З., Сисан С.І.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 подав до Турківського районного суду Львівської області позовну заяву до ОСОБА_3 , в якій просить визнати інформацію, розповсюджену відносно нього відповідачем у соціальній інтернет мережі «Фейсбук» в спільноті «Турківські новини» під заголовком « ІНФОРМАЦІЯ_1 лісництва вирішив збагатитись на знищенні порід дерев ясеня в с. Ільник в водоохоронній зоні» - недостовірною та зобов`язати відповідача письмово спростувати поширені нею недостовірні відомості; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20 000 грн та судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працює на посаді в.о. лісничого Ільницького лісництва Турківського ДЛГП з 23.02.2016 по даний час. За роки служби зарекомендував себе з позитивної сторони, сумлінно відноситься до посадових обвязків, стягнень не мав. 18.03.2020 через мережу «Фейсбук» в інтернет спільності «Турківські новини» відповідач розповсюдила про нього недостовірну інформацію про те, що ним було проведено рубку дерев у водоохоронній зоні під час карантину, пов`язаного з епідемією корона вірусу, для особистого збагачення. Така інформація є недостовірною, оскільки ним було проведено не самочинну рубку дерев в водоохоронній зоні, а на власній земельній ділянці під ОЖБ, так як дерева були старими, дуплавими і створювали небезпеку йому, його сім`ї та його майну, і не в період корона вірусу. Відповідач також неодноразово зверталась з письмовими заявами щодо його нібито незаконних дій в правоохоронні та контролюючі органи, однак викладені нею факти жодного разу не підтвердились. За його зверненням до правоохоронних органів з приводу таких дій відповідача була проведена перевірка, однак адміністративного чи кримінального правопорушення не було встановлено, а вказано на цивільно-правові відносини. Оскільки відповідач добровільно не спростувала таку інформацію, тому він змушений звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права, а саме права на повагу до честі та гідності.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого відповідним протоколом від 15.09.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І.

Ухвалою суду від 07.10.2020 відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

22.02.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, однак такий суд не приймає, оскільки він наданий з порушенням строків, встановлених судом, про поновлення пропущеного процесуального строку відповідач та його представник не клопотали перед судом.

У судовому засіданні позивач позов підтримав з викладених у ньому доводів, додатково зазначив, що відповідач проживає з ним по сусідству в одному будинку. Вона постійно його фотографує, дивиться що він робить біля будинку. У березні 2020, коли він почав зрізати дерева біля гаражу, ОСОБА_3 почала кричати, погрожувати йому, що всім розповість, що він робить. Після цього від знайомого дізнався, що відповідач поширила в мережі «Фейсбук» інформацію про те, що він під час карантину зрізує дерева. Вказав, що мав дозвіл на зрізування дерев, так як такі були старі, це відбувалось біля його гаражу і це водоохоронна зона. На його думку, відповідач поширенням такої інформації хотіла його принизити, адже дозвіл на зрізування дерев він мав. Він є одним лісничим в селі, його всі знають, йому довелось пояснювати керівництву і співпрацівникам, що він мав дозвіл на зрізання дерев. Після цього він звертався в поліцію на дії відповідача, щодо поширення такої недостовірної інформації, і оскільки це не дало результату, вирішив звернутись до суду. Зазначив також, що близько трьох років конфліктує з відповідачем, яка є його двоюрідною сестрою. Моральну шкоду оцінює в розмірі 20 000 грн, так як вважає, що цього буде достатньо для того, щоб відповідач припинила таку свою поведінку.

Представник відповідача - адвокат Канарєєв І.О. в судовому засіданні позов підтримав, вказав, що поширена недостовірна інформація про позивача у соціальній мережі «Фейсбук» порушує право позивача на честь, гідність та ділову репутацію. Вказана інформація поширена щодо позивача як посадової особи - в.о. лісничого, який є авторитетною особою, має в підпорядкуванні працівників, а тому це підриває його авторитет. Відповідач поширила таку інформацію, щоб обурити народ, вказавши, що позивач намагався збагатитись в період карантину, оголошеного через епідемію корона вірусу. Позивач натомість здійснював зрізування старих дерев на власному подвір`ї, на що мав дозвіл. Вказав, що відповідача ОСОБА_3 в селі Ільник всі знають як ОСОБА_4 , і саме під таким іменем створена її сторінка у мережі «Фейсбук». Просив позов задовольнити, зобов`язати відповідача спростувати поширену інформацію через мережу «Фейсбук» та стягнути моральну шкоду, вирішити питання судових витрат.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Причин неявки не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність не подали.

Суд проводить розгляд справи у відсутності відповідача та її представника.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що позивач є її рідним братом, а відповідач є їх двоюрідною сестрою. Відповідач тривалий час фотографує їх. Зокрема, 14.03.2020, коли вона була в брата вдома в с. Ільник Турківського району Львівської області, брат зрізував старі дерева, які створювали небезпеку. На це він мав дозвіл сільської ради. В той час прийшла відповідач і почала кричати, що всім розкаже, що він робить, що оприлюднить це в інтернеті. Після цього сфотографувала брата, які він зрізав дерева, а потім вони дізнались, що це вона виклала в мережі «Фейсбук», де вказала, що її брат хоче збагатитись на цьому. Зазначила, що відповідача в селі всі знають і звертаються до неї як ОСОБА_4 , тому не має сумнівів, що це її інтернет сторінка і опізнала її фото. Зазначила, що відповідач 1963 року народження. Також пояснила, що після поширеної інформації була негативна реакція людей, хоча було й багато коментарів на захист її брата. Не заперечила, що вони конфліктують з відповідачем.

Заслухавши позивача, його представника, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 з 23.02.2016 і на час розгляду справи працює в.о. лісничого Ільницького лісництва, що підтверджено копією наказу ДП «Турківський лісгосп» «Про переведення ОСОБА_1 » від 23.02.2016 за № 12-к та довідкою ДП «Турківське лісове господарство» від 08.09.2020 за № 370.

Зі скріншоту з соціальної мережі «Фейсбук» видно, що ОСОБА_4 в інтернет групі «Турківські новини» поширила інформацію (пост) наступного змісту: «Використавши слушний момент з карантином корона вірусу, лісничий Ільницького лісництва вирішив збагатитись на знищенні порід дерев ясеня в с. Ільник в водоохоронній зоні» та долучила фотознімки рубки дерев, яку проводив ОСОБА_1 ».

Як видно з характеристик на ОСОБА_1 , він позитивно зарекомендував себе за місцем праці та проживання.

З характеристики на ОСОБА_3 видно, що за місцем проживання вона зарекомендувала себе позитивно, однак скандалить з чоловіком, сусідами.

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.11.2018, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_1 .

З договору оренди земельної ділянки 7, укладеного 26.09.2019 між Ільницькою сільською радою Турківського району Львівської області (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар), видно, що Ільницьому передано в оренду земельну ділянку площею 0,3607 га для городництва за адресою: с. Ільник Турківського району Львівської області на строк до 26.08.2068.

З договору оренди земельної ділянки 2, укладеного 26.09.2019 між Ільницькою сільською радою Турківського району Львівської області (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар), видно, що Ільницьому передано в короткострокову оренду земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд за адресою: с. Ільник Турківського району Львівської області на строк до 26.08.2068.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ільницької сільської ради Турківського району від 20.12.2019 за № 28, ОСОБА_1 надано дозвіл на зрізання старих дерев на власному подвір`ї, які створюють небезпечні умови для господарських будівель та споруд.

З матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_1 в правоохоронні органи щодо дій ОСОБА_3 , яка поширює відносно нього інформацію через соціальну мережу «Фейсбук» видно, що Турківським ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області не виявлено ознак адміністративного чи кримінального правопорушення в діях ОСОБА_3 , а встановлено наявність цивільно-правових відносин.

З урахуванням поданих письмових доказів, позивач стверджує, що відповідач поширила в соціальній інтернет мережі «Фейсбук» недостовірну інформацію про нього, яка принижує його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки така не відповідає дійсності.

Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо захисту честі, гідності, ділової репутації, як немайнового права, відшкодування моральної шкоди, які регулюються зокрема нормами Цивільного кодексу України.

Вирішуючи цей спір, суд, з урахуванням встановлених дійсних обставин у справі, поданих доказів, виходить з наступних положень закону.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань; кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У ч. 1 ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

Згідно зі ст. 1 Закону України " Про інформацію" під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

При цьому необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна (LINGENS v. AUSTRIA, № 9815/82, § 42, 46, ЄСПЛ, 08 липня 1986 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що «41. У своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції. Однак навіть якщо висловлення є оціночним судженням, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (UKRAINIAN MEDIA GROUP v. UKRAINE, № 72713/01, § 41, 42, ЄСПЛ, 29 березня 2005 року).

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості (частина перша та друга статті 30 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року в справі № 200/20351/18 (провадження № 61-21258св19) вказано, що «вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи.

З урахуванням викладеного та встановлених конкретних обставин у справі суд зазначає наступне.

18.03.2020 користувач ОСОБА_4 на сторінці у соціальній мережі «Фейсбук» поширила інформацію в загальнодоступній групі «Турківські новини» наступного змісту:

«Використавши слушний момент з карантином корона вірусу, лісничий Ільницького лісництва вирішив збагатитись на знищенні порід дерев ясеня в с. Ільник в водоохоронній зоні».

До поширеної інформації (посту) додано фотознімки, на двох з яких зображено зрубані дерева, на одному два чоловіка, один з яких здійснює порубку дерева. При цьому відсутні будь-які відомості, що ідентифікують місце та час порубки дерев. Щодо особи, яка зрізує дерево, на одному з фотознімків, то позивач не заперечив, що це він. Вказав одночасно в судовому засіданні, що він здійснює порубку дерев на власному подвір`ї біля гаражу, так як дерева старі та створюють небезпеку, і на зрізання яких мав дозвіл сільської ради.

У судовому засіданні судом була оглянута загальнодоступна сторінка соціальної мережі «Фейсбук» Турківські новини за пошуковим запитом сторінки ОСОБА_4 за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_3 зі сторінки користувача ОСОБА_4 поширено інформацію (пост), а саме: «Використавши слушний момент з карантином корона вірусу, лісничий Ільницького лісництва вирішив збагатитись на знищенні порід дерев ясеня в с. Ільник в водоохоронній зоні», долучено фотознімки, і що відповідає поданим позивачем скріншотам.

На це інформаційне повідомлення відреагувало 138 користувачів Інтернет соціальної мережі «Фейсбук», 44 користувачі залишили свої коментарі, а 22 користувачі розмістили (поширили) його на своїх персональних сторінках, що підтверджується скріншотом з соціальної сторінки відповідача у мережі «Фейсбук».

Водночас суд встановив, що на сторінці користувача ОСОБА_4 у соціальній мережі «Фейсбук» вказано, що користувач ІНФОРМАЦІЯ_4 . Свідок ОСОБА_5 ствердила, що відповідача всі знають як ОСОБА_4 і вона 1963 року народження.

Як видно з відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС у Львівській області, які отримані судом в порядку, визначеному ч. 1 ст. 187 ЦПК України, ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Окрім цього, з письмових пояснень ОСОБА_3 , які містять в матеріалах перевірки Турківського ВП Самбірського ВП ГУНП у Львівській області за заявою ОСОБА_1 , видно, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що інформація, яка є предметом судового розгляду поширена відповідачем з її сторінки у соціальній мережі «Фейсбук», де вона зареєстрована як користувач під іменем ОСОБА_4 .

Оцінюючи поширену інформацію через призму понять «факти чи оціночні судження», суд дійшов висновку, що така є суб`єктивною думкою відповідача, висловленою в образливій для позивача формі, зокрема з урахуванням їх конфліктних та особистих неприязних відносин.

На переконання суду, така інформація викладена у формі оцінки відповідачем певних дій позивача, і є способом реалізації права на свободу висловлення свої думки.

Така інформація не може бути витлумачена як така, що містить фактичні дані, зокрема, дані про те, яким чином, такими діями позивач вирішив збагатитись, чим доводиться, що має місце саме знищення дерев тощо.

При цьому суд не вважає, що таке висловлювання є перебільшеним, а отже таким, що потребує судового захисту, оскільки за конкретних обставин справи не встановленого будь-якого фактичного підґрунтя для можливості його оспорення, з урахуванням відсутності конкретних відомостей про дії позивача щодо «збагачення на знищенні порід дерев ясеня».

Водночас позивач не заперечив, що його дії щодо зрізання дерев мали місце під час запроваджених в Україні карантинних заходів у зв`язку з поширенням захворювання COVID-19 та в водоохоронній зоні.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз.3 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділову репутацію фізичної і юридичної особи" від 27.02.2009 р. №1, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності ( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (475/97-ВР).

Щодо покликань позивача на те, що ОСОБА_3 неодноразово зверталась щодо його дій до правоохоронних та контролюючих органів, то суд такі відхиляє, оскільки відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відтак, кожна особа вправі реалізувати вказане вище конституційне право, шляхом звернення до відповідних органів і при цьому, у випадку якщо отримана інформація і не знайшла свого підтвердження, то така обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності та ділової репутації.

Щодо доводів представника позивача, що поширена недостовірна інформація стосується не фізичної особи, а позивача як посадової особи - в.о. лісничого, а тому впливає на його авторитет, то суд зазначає наступне.

Як визначено в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділову репутацію фізичної і юридичної особи" від 27.02.2009 р. №1, при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

Беручи до уваги те, що позивач, обіймаючи посаду в.о. лісничого, є публічною особою в силу своєї ролі, яку він відіграє, зокрема в межах виконання ним своїх службових обов`язків, тому громадський контроль за його діями, які в даному випадку стосуються зрізання дерев ним як лісничим, є пильнішим і прискіпливішим, а межа допустимої критики щодо його дій є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Тому доводи представника позивача в цій частині суд вважає непереконливими.

Відтак, з урахуванням встановлених дійсних обставин у справі, перевірених на підставі поданих та оцінених доказів, суд дійшов висновку, що інформація, що є предметом судового захисту, не містить фактичних даних, які можна довести, а тому має всі ознаки оціночних суджень, за висловлювання яких ніхто не може бути притягнутий до відповідальності.

За таких обставин, з урахуванням того що підстав для задоволення вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації не має, а вимога про відшкодування моральної шкоди в даному випадку є похідною вимогою, тому позов до задоволення не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. 76-82, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Рішення суду складено та підписано 22.03.2021

Суддя О.І. Кшик