Дата документу 17.03.2021
Справа № 937/4072/20
Провадження № 2/937/298/21
17 березня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Горбачової Ю.В.
з секретарем с/з - Мазуріною О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав,
за участю: позивача ОСОБА_1
Позивач звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з відповідача на її користь 840,80 грн. судового збору та 5000 гривень витрат на правову допомогу.
При цьому позивачка вказує, що 17 липня 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем. У шлюбі у них народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В зв`язку з тим, що шлюбне життя з відповідачем не склалося, їх шлюб було розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року і вони стали проживати окремо. З моменту розірвання шлюбу відповідач не проявляв ініціативи та не бачив дитину жодного разу, ухиляється від утримання дитини, не спілкується з ним, не бере участь у вихованні, чим самим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідач не опікується дитиною та жоден із вихователів не бачив батька за весь час навчання дитини у навчальному закладі. Батько на відпочинок дитину не бере, час з дитиною не проводить, ліки дитині не купляє. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини станом на 12.05.2020 року складає 28 867,88 гривень, що підтверджується відсутністю зацікавленості відповідача про надання належного своєму синові рівня фінансового достатку, не приймає матеріальної участі у житті дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. А тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вона вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.
Ухвалою суду від 24.06.2020 за позовом відкрито загальне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 05.10.2020 підготовче провадження закрито та призначено розгляд справи по суті. Розгляд справи неодноразово відкладався внаслідок неявки відповідача, клопотання сторін та введених у країні карантинних обмежень.
Позивачка в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала посилаючись на підстави викладенні у позові, а також проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав.
Через неявку відповідача у судове засідання, враховуючи письмову згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та прийняти рішення на підставі наявних у справі документів, враховуючи висновок органу опіки та піклування про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2, затверджений рішенням виконавчого комітету ММР ЗО від 28.01.2021 № 15/1.
Заслухавши позивача, допитавши свідка ОСОБА_4 , з`ясувавщи думку дитини, ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Сторони з 17 липня 2013 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 459, що підтверджується копією рішення від 25 січня 2018 року (а.с.15).
Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.16).
25 січня 2018 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25 січня 2018 року (а.с.15).
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи ОСОБА_3 з 18.11.2016 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.17).
Позивачка ОСОБА_1 проживає разом зі своєю малолітньою дитиною - ОСОБА_3 , 2013 року народження за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання від 02.06.2020 року (а.с.86).
Судом встановлено, що з 2017 року сторони припинили сімейні відносини, з того часу відповідач ОСОБА_2 мешкає окремо від позивачки та дитини. У січні 2018 року шлюб між сторонами був розірваний за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 25.01.2018 року (а.с.15).
Як зазначила позивачка, перший час після припинення сімейних відносин відповідач спілкувався з дитиною, телефонуючи на її телефон, але в подальшому, з 2018 року припинив спілкування. Відповідач на заперечення даної обставини не надав своїх пояснень та доказів.
В судовому засіданні встановлено, що з вересня 2017 року відповідач перебуває за межами України та з дитиною не спілкується, не цікавиться здоров`ям та розвитком сина, як він проводить дозвілля, не допомагає позивачці у вихованні дитини та його утриманні, має значну заборгованість по виплаті аліментів, яка на час розгляду справи не погашена.
Дані обставини повідомила позивач та підтвердила свідок ОСОБА_4 , а також підтверджуються письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Так, відповідно довідки дошкільного навчального закладу № 29 «Золотий півник» комбінованого типу, від 23.04.2020 року № 35-20 ОСОБА_2 відвідує вказаний навчальний заклад, жоден із вихователів не бачив батька за весь час навчання дитини (а.с.33).
Також згідно довідки № 26 від 29.05.2020 дитина позивачки, ОСОБА_3 , відвідує спортивну секцію флорбольного клубу « Скала » з 13.11.2019, постійно приймає активну участь у змаганнях. Батько дитини, ОСОБА_2 жодного разу до секції не приходив, не телефонував, успіхами дитини не цікавився. (а.с.31)
Згідно інформації, наданої ТОВ «Академія розвитку інтелекту Смартум Україна» ОСОБА_3 з 09.02.2019 займається ментальною арифметикою, мама приймає активну участь у розвитку дитини. За весь час відвідування дитиною даного закладу батька дитини не бачили.(а.с.32)
Згідно довідки № 12 від 30.04.2020 син позивачки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з вересня 2016 року відвідує зайняття з курсу «Підготовка до школи» та «Робототехніка» в громадській організації «Дитячий розвивальний центр «Сходинки». За час відвідування дитиною даного Центру (а.с.30).
Згідно з консультаційного висновку спеціаліста (Форма первинної облікової документації № 028/о, затвердженого наказом МОЗ України), ФОП дитячим кардіологом ОСОБА_6 у неповнолітньої дитини встановлено діагноз - відкрите овальне вікно. Серед рекомендації для дитини встановлено: профілактика ОРЗ, санаторно-курортний відпочинок 1-2 рази на рік та інше.(а.с.29)
Наказом Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.02.2018 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки на утримання їх сина у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.01.2018 року та до її повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.18).
Вказаний судовий наказ відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 12.05.2020 року заборгованість по сплаті аліментів складає 28 867,88 гривні, що підтверджується розрахунком заборгованості по сплаті аліментів (а.с.24).
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона є матір`ю відповідача. З вересня 2017 року син з позивачкою виїхали в Ізраїль на заробітки. Через тиждень позивачка повернулася додому, а її син ОСОБА_2 залишився там працювати. З того часу він не повертався до України. Вона постійно спілкується з сином по телефону, але адресу свого проживання він їй не повідомляє. ОСОБА_2 є обізнаним про розгляд в суді даної справи про позбавлення його батьківських справ відносно малолітнього сина ОСОБА_3 . Він казав їй, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідач перебуває за кордоном і дійсно має заборгованість по аліментам. Чи спілкувався він з позивачкою за дитину їй не відомо. За проханням сина вона перераховує позивачці аліменти, але заборгованість ще не погашена. Сам він планує приїхати в Україну восени.
Під час з`ясування судом думки дитини, малолітній ОСОБА_3 повідомив, що батька він взагалі не пам`ятає, мати йому казала, що він кудись поїхав. Батько з ним не спілкується, не телефонує, на день народження не вітає.
Встановлені судом обставини свідчать про небажання ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_6 , виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 15/1 від 28.01.2021 року, щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по відношенню до малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України п.п.15,16 постанови Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», орган опіки та піклування вважає на сьогодні неможливим підтримати позовну заяву про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина, оскільки неможливо встановити його фактичне місце знаходження.
Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти.
Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).
Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.
Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав.
Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав. Ухилення від виконання своїх обов`язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій.
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач по справі свідомо самоусунувся від виховання сина, маючи можливість, не спілкується з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться його життям, не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу.
Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір в розмірі 840,80 грн., який діяв на час подання позову до суду, а вимоги стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн., задоволенню не підлягають оскільки не підтвердженні доказами.
Керуючись постановою Пленуму верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року, ст.ст. 10, 60, 141, 258, 259, 265, 280 ЦПК України, ст.ст. 150, 166, 164 Сімейного Кодексу України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, батьківських прав відносно його сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м.Мелітополя Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки м.Мелітополя Запорізької області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , яка проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом України.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення виготовлене 22 березня 2021 року.
СУДДЯ: Ю.В. Горбачова