Провадження №2/523/1104/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

за участю секретаря Круглікова О.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні , в порядку спрощеного провадження, в залі суду №5 в місті Одесі , справу за позовом -

ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до приватного підприємства «СПЕЦРЕМБУД» (53020, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Лозуватка, вул. Миру, буд. 137 А) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

Установив

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «СПЕЦРЕМБУД» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На обґрунтування вимог позову зазначено, що у період з 15.08.2017 року до 29.09.2017 року ОСОБА_1 працював приватному підприємстві «СПЕЦРЕМБУД» на посаді підсобного робочого в цеху, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Позивача було прийнято на вищезазначену роботу згідно з наказом № 11-к від 15.08.2017 року, а звільнено - згідно з наказом № 12 від 29.09.2017 року, як про це зазначено у трудовій книжці.

За час виконання мною своїх трудових обов`язків у Відповідача, ОСОБА_1 було отримано заробітну плату у наступних розмірах:

- за серпень 2017 року - у розмірі 3520 грн. 00 коп.

- за вересень 2017 року - у розмірі 3740 грн. 33 коп.

Зазначене підтверджується довідкою «Дані про нараховану заробітну плату (дохід, грошове забезпечення)» від 22.09.2020 року (QR-код № НОМЕР_2 ), сформованою на запит позивача засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України по індивідуальних відомостях про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

29.09.2017 року, Відповідачем було звільнено ОСОБА_1 з роботи «у зв`язку з призовом в ряди ЗСУ» (як дослівно зазначено у графі № 3 запису № 7 трудової книжки, в якому зазначаються відомості про причини звільнення). Тобто, ОСОБА_1 було звільнено па підставі п. 3 ч. 1 ст. 36 КЗпП, відповідно до якого, підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу.

При цьому, 27.09.2017 року, за добу до звільнення, ОСОБА_1 через Відповідача отримав повістку згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», в якій зазначено про те, що позивача ОСОБА_1 було призвано на військову службу на особливий період і зараховано в команду № СВ, у зв`язку з чим запропоновано 02 жовтня 2017 року о 9:00 з`явитися для відправлення па збірний пункт за адресою: вул. Женевська 1а, Покровсько-Тернівський ОРВК.

Ст. 119 Кодексу законів про працю, за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

До того ж, частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 КЗпП України.

З огляду на вищевикладене, за всіма працівниками підприємств, установ, організацій, незалежно від форми власності, призваними на строкову військову службу або прийнятими на військову службу за контрактом під час особливого періоду (тобто, починаючи від 17.03.2014 року (початку особливого періоду) і по теперішній час (адже такий період ще не закінчено) зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток.

З огляду па вшневикладене, середньоденна заробітна плата за період роботи у Відповідача становила 220 грн. 01 коп., що розраховано наступним чином:

- (3520 грн 00 коп. + 3740 гри 33 коп.) / (12 днів + 21 день) = 7260 три 33 коп. / 33 дні = 220 гри 01 коп. / день.

З моменту звільнення (29.09.2017 року) до подання зазначеного позову (27.09.2020 року) (весь час вимушеного прогулу) пройшло 747 робочих днів, а відтак загальний розмір заробітку за час вимушеного прогулу становить 164347 грн. 47 коп. (220 грн. 01 коп./день * 747 робочих днів).

Враховуючи зазначене в позовній заяві ОСОБА_1 просив суд його позов задовольнити та стягнути з Відповідача на його користь середній заробіток у розмірі 164347 грн. 47 коп. за весь час вимушеного прогулу (з 29.09.2017 року до 27.09.2020 року), але не менше розміру, розрахованого станом па момент прийняття судом рішення у даній справі.

В судовому засіданні позивач просив його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з мотивів та обґрунтувань, що викладені в позові та відповіді на відзив від 16 грудня 2020 року.

Представник відповідача приватного підприємства «СПЕЦРЕМБУД» Хомич О. О. в судовому засіданні підтримав поданий 23 листопада 2020 року відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки ОСОБА_1 звільнився з приватного підприємства «СПЕЦРЕМБУД» за власним бажанням, оскільки 29 вересня 2017 року він звернувся з заявою про звільнення з роботи за власним бажанням.

Окрім того, із зазначеним позовом позивач ОСОБА_1 звернувся з порушенням строків на звернення до суду.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, їх доводи та заперечення, вивчивши позицію відповідача, яка викладена у відзиві на позовну заяву, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення із наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 15.08.2017 року до 29.09.2017 року ОСОБА_1 працював у приватному підприємстві «СПЕЦРЕМБУД» на посаді підсобного робочого в цеху, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

Позивача було прийнято на вищезазначену роботу згідно з наказом № 11-к від 15.08.2017 року, а звільнено - згідно з наказом № 12 від 29.09.2017 року. (а.с. 77).

29 вересня 20217 року ОСОБА_1 звернувся до директора приватного підприємства «СПЕЦРЕМБУД» з заявою про звільнення за власним бажанням. (а.с. 78).

29.09.2017 року, приватним підприємством «СПЕЦРЕМБУД» було звільнено ОСОБА_1 з посади підсобного робітника, з 29 вересня 2017 року за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України згідно з наказом № 12-к від 29.09.2017 року. (а.с. 79).

Однак до трудової книжки (як дослівно зазначено у графі № 3 запису № 7 трудової книжки, в якому зазначаються відомості про причини звільнення) внесено відмітку у графу причини звільнення «у зв`язку з призивом в ряди ЗСУ». (а.с. 20).

Факт призову ОСОБА_1 на строкову військову службу на підставі наказу Дніпропетровського ОВК № 27 від 12.10.2017 року підтверджується також військовим квитком серії НОМЕР_3 від 12.10.2017 року, про що детально зазначено в розділі № 5 цього військового квитка. (а.с. 24-26).

19.10.2018 року, після закінчення строкової військової служби за призивом, між ОСОБА_1 , як військовослужбовцем та Міністерством оборони України в особі начальника 46 об`єднаного центру забезпечення Тилу Збройних сил України, полковником ОСОБА_2 , було укладено контракт про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Сихал України, який відповідно до п.3 цього контракту було укладено за погодженням сторін на 3 (три) роки, тобто до 19.10.2021 року. (а.с. 27-33).

У січні вересні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного підприємства «СПЕЦРЕМБУД» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. (а.с. 1).

Згідно ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: серед іншого, працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, вбачається, що спір про поновлення на роботі працівника вирішується виключно судом, а не роботодавцем за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу. Строк звернення працівника до суду з такими вимогами про поновлення на роботі згідно ст. 233 КЗпП України визначено в один місяць з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, тоді як позивач з даним позовом звернувся до суду у вересні 2020 року, коли звільнення та відповідно вручення наказу про звільнення відбулося у вересні 2017 року.

Тобто, позивач пропустив перебачений КЗпП України строк звернення до суду з позовом про поновлення його на роботі, причиной пропуску позивач пояснив внутрішні сумніви щодо необхідності в поданні позову.

Слід вказати, що про поновлення такого строку судом згідно ст. 234 КЗпП України сторона позивача звернулась, підставою для поновлення таких строків позивач зазначив, що оскільки він служив і служить на даний час в рядах ЗС України, зазначені строки порушені ним з поважних причин.

У Постанові № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

З пояснень наданих в судовому засіданні позивач зазначив, що він в 2018 році закінчив строкову службу, однак не подавав позовної заяви про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу тому, що у нього були сумніви щодо його подання.

З огляду на зазначене вище, суд критично ставиться до пояснень та обґрунтувань заяви про поновлення пропущених строків на подання зазначеного позову, оскільки ОСОБА_1 служив і надалі служить в ЗСУ України (на контрактній основі) та він мав можливість звернутись з зазначеним позовом у встановлені Законом строки, також після закінчення строкової служби та укладеним 19 жовтня 2018 року контрактом мав можливість звернутись до суду для захисту своїх прав, однак зазначеним правом не скористався.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява №45783/05, пункт 53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України», заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (пункт 45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії», («Perez de Rada Cavanilles v. Spain»), заява №28090/95).

Отже, оскільки позивач пропустив встановлені ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тому такий позов задоволенню не підлягає.

Також, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних відмовлено, судовий збір стягується з позивача.

Керуючись ст.ст.1-13,17-18,109,131,137, 141, 211, 223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до приватного підприємства «СПЕЦРЕМБУД» (53020, Дніпропетровська область, Криворізький район, село Лозуватка, вул. Миру, буд. 137 А) про поновлення пропуску строку на звернення до суду, про визнання протиправним звільнення і поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН № НОМЕР_4 ,(місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 840,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення, а особами які не були присутні з дня отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин рішення суд повідомляє, коли буде складно повне рішення.

Складання повного рішення (постанови) суду відбувається згідно до ч.6ст259 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 02 березня 2021 року.

Суддя