Справа № 308/6537/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Зарева Н.І., розглянувши заяву представника позивача адвоката Попп Юліанни Миколаївни про забезпечення позову в цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрованийза адресою: АДРЕСА_1 до

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

Десятого березня 2021 року представник позивача подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти, що належать відповідачу ОСОБА_2 або підлягають передачі або сплаті йому і знаходяться у нього чи в інших осіб, у межах суми позову, з чого б це майно не складалося та де б не знаходилося, в тому числі але не виключно на його частку, у спільній сумісній/частковій власності на майно, у статутних капіталах господарських товариств, на його майнові права, акції, активи, вклади у фінансових установах, а також накласти заборону у виїзді за кордон України ОСОБА_2 .

В обґрунтування даної заяви позивач зазначає, що оскільки відповідач добровільно не сплатив витрати на ремонт транспортного засобу ОСОБА_1 , який був пошкоджений внаслідок ДТП, що сталася з вини відповідача 08.05.2018 року, то його поведінка свідчить про те, що він уникає сплати коштів на відшкодування завданих позивачу матеріальних та моральних збитків. Враховуючи, що відомостями про наявність у відповідача постійного місця роботи позивач не володіє, як підприємець він не зареєстрований, за місцем проживання майном не володіє, ОСОБА_3 вважає, що існує ризик істотного ускладнення рішення суду або унеможливлення його виконання, а тому слід застосувати заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та кошти відповідача, а також у забороні у виїзді відповідача за кордон.

Дослідивши та оцінивши подану заяву та додані до неї документи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, передбачений захід забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Приписами п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується іншими

заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 № 9 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Крім того, суд у мотивувальній частині ухвали про забезпечення позову повинен вказати мотиви, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Водночас, п. 4 постанови визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Із поданої заяви вбачається, що відповідач по справі не виконує належним чином зобов`язання по відшкодуванню шкоди завданої в результаті ДТП, у зв`язку з чим існує реальна загроза невиконання рішення суду про стягнення коштів із боржника. Разом з цим, аргументи, якими позивач обґрунтовує реальність такої загрози, та її умисний характер не підтверджені будь-якими доказами у відповідній заяві.

Слід констатувати, що тільки наявність спору про стягнення коштів про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки сама по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

До того ж, заявник не довів належними, допустимими та достовірними доказами, що невжиття даного заходу забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення за вимогами позивача, зокрема того факту, що у разі винесення рішення суду по суті спору на користь позивача, існують обставини, що виключають можливість його добровільного виконання, відсутності у відповідача іншого майна та доходів, за рахунок яких можна примусово виконати рішення суду.

Водночас, адвокат Попп Ю.М. посилається на те, що нею встановлено відсутність відомостей про зареєстроване за відповідачем майно в відповідних Реєстрах, місця роботи, відсутність реєстрації відповідача як приватного підприємця, однак не надає доказів на підтвердження зазначених обставин.

Приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що подана заява в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту майно та грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб необгрунтована і задоволенню не підлягає.

Що стосується вимоги представника позивача вжити захід забезпечення позову шляхом заборони виїзду відповідача за кордон, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно змісту ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Таким чином, чинне законодавство чітко визначає випадки, коли суд може обмежити громадянина України у праві виїзду за межі України: з метою забезпечення виконання особою (боржником) рішення суду або інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню, за умови що така особа ухиляється від виконання таких рішень.

З врахуванням наведеного, а також того, що ЦПК України не передбачено такого виду забезпечення позову, як заборона виїзду особи за кордон, таке обмеження може бути застосоване виключно з метою забезпечення виконання рішення суду або інших органів (посадових осіб), що набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, за умови, що така особа ухиляється від виконання таких рішень. Крім того, суд звертає увагу, що заборона виїзду закордон відповідача на даній стадії судового розгляду є порушенням, гарантованого ст. 33 Конституції України, його права на свободу пересування та право вільно залишати територію України, а тому така вимога представника позивача не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 19, 149, 150, 151, 175, 177, 187, 274, 277 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду області протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Н.І. Зарева