ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» березня 2021 року

м. Харків

справа № 645/5987/13-ц

провадження № 22ц/818/531/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Яцини В. Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2013 року в складі судді Іващенко С.О.

в с т а н о в и в:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 29 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2008/840-К/402, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредитні кошти у сумі 52 016,80 доларів США зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 13,59% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 12 квітня 2028 року.

Також, 29 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 6/4/2008/840-П/403, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 6/4/2008/840-К/402 від 29 квітня 2008 року, та позичальник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники.

Зазначив, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку, в свою чергу позичальник свої зобов`язання за кредитним договором не виконав і не виконує по теперішній час.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань за кредитним договором станом на 18 травня 2013 року існує заборгованість в розмірі 87 923,15 доларів США, що еквівалентно 702 769,72 грн і складається з заборгованості за кредитом - 51 216,24 доларів США, що дорівнює 409 371,41 грн, заборгованості за відсотками - 31 923,15 доларів США, що дорівнює 255 671,63 грн, заборгованості за пенею - 4719,97 доларів США, що дорівнює 37 726,68 грн.

Просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» суму заборгованості за кредитним договором № 6/4/2008/840-К/402 від 29 квітня 2008 року у розмірі 702 769,72 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3441,00 грн.

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» - задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором № 6/4/2008/840-К/402 від 29 квітня 2008 року у розмірі 702 769,72 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3441,00 грн.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» про заміну стягувача у виконавчому листі - задоволено, замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» по цивільній справі № 645/8812/13-ц у виконавчому листі № 645/5987/13-ц, виданому Фрунзенським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_1 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/2008/840-К/402 від 29 квітня 2008 року; замінено первісного стягувача Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» по цивільній справі № 645/8812/13-ц у виконавчому листі № 645/5987/13-ц, виданому Фрунзенським районним судом м. Харкова відносно ОСОБА_2 за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 6/4/2008/840-К/402 від 29 квітня 2008 року.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності, покласти на банк сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3441,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, порушив норми процесуального права. Зокрема, в мотивувальній частині ухвали суду першої інстанції хоча і вказано про поновлення пропущеного строку для подачі заяви про скасування заочного рішення, але не постановлено відповідну ухвалу. Також, його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, а судові повідомлення про отримання судових повісток він не отримував, оскільки підписи у зворотних повідомленнях зроблені іншою невстановленою особою. Матеріали справи містять довіреність від 28 травня 2012 року, яка видана на 2 роки, та чомусь дійсна до 28 травня 2015 року, за якою він уповноважив ОСОБА_3 бути його представником в усіх судових установах з усіма правами, які належали б стороні по судовій справі, проте цю довіреність видано до пред`явлення банком даного позову та фактично він довірив ОСОБА_3 представляти свої інтереси взагалі в іншій справі ще 28 травня 2012 року. Тому, вважав, що йому взагалі не було відомо про проведення розгляду справи, а тим паче зі згодою ОСОБА_3 з даним позовом у повному обсязі, яку ОСОБА_3 не узгоджував з ним та не повідомляв про наявність вказаної справи на розгляді в суді. Вказав, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не врахував, що з наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що останнє погашення заборгованості відбулося 22 жовтня 2008 року. Тобто, з наступного місяця, в якій мав бути внесений черговий платіж, у кредитора виникло право на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором, однак з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся лише 12 липня 2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

11 листопада 2020 року до суду апеляційної інстанції від представника товариства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав заочне рішення суду - законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою. Зокрема, зазначив, що позов подано в межах строку позовної давності, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

16 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції електронною поштою від представника ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи, яку залишено без задоволення за недоведеністю, оскільки доказів причин відкладення не надано.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість, яка утворилась внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, підлягає стягненню з боржника та поручителя.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 29 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6/4/2008/840-К/402, відповідно до умов якого банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 52 016,80 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим договором за програмою «нове житло». Цільове використання кредиту - придбання у власність житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки в розмірі 13,59% на рік. Банк надає позичальнику кредит строком до 12 квітня 2028 року. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 634,80 доларів США, яка вноситься щомісячно до 10 числа поточного місяця.

У пунктах 4.2.3, 4.2.4 кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості (а.с.8-11 том 1).

29 квітня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 6/4/2008/840-П/403, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору № 6/4/2008/840-К/402 від 29 квітня 2008 року. Поручитель і позичальник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань повністю як від позичальника та поручителя разом, так і від кожного окремо (а.с.12-13 том 1).

За розрахунком заборгованості за кредитним договором № 6/4/2008/840-К/402 від 29 квітня 2008 року станом на 18 травня 2013 року існує заборгованість в розмірі 87 923,15 доларів США, що еквівалентно 702 769,72 грн і складається з заборгованості за кредитом - 51 216,24 доларів США, що дорівнює 409 371,41 грн, заборгованості за відсотками - 31 923,15 доларів США, що дорівнює 255 671,63 грн, заборгованості за пенею 4719,97 доларів США, що дорівнює 37 726,68 грн.

Згідно розрахунку ОСОБА_1 здійснено у жовтні 2008 року останнє погашення заборгованості за тілом кредиту, проте погашення відсотків за користування кредитом сплачувалось ним 2012 році, таким чином, останній платіж був здійснений 12 січня 2012 року.

12 липня 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулося із позовом в цій справі.

Частиною першою статті 15 ЦК України та частиною першою статті 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої-другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором вказана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Отже, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 326/1630/16 (провадження № 61-1728св19).

Як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. ОСОБА_1 зобов`язався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 634,80 доларів США щомісяця до 10-го числа поточного місяця.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором від 29 квітня 2008 року № 6/4/2008/840-К/402 перед ОСОБА_1 виконав в повному обсязі та надав йому кредит.

Як вбачається з розрахунку банку станом на 18 травня 2013 року за ОСОБА_1 існує заборгованість в розмірі 87 923,15 доларів США, що еквівалентно 702 769,72 грн і складається з заборгованості за кредитом - 51 216,24 доларів США, що дорівнює 409 371,41 грн, заборгованості за відсотками - 31 923,15 доларів США, що дорівнює 255 671,63 грн, заборгованості за пенею 4719,97 доларів США, що дорівнює 37 726,68 грн.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції правильно виходив із того, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» скористалося наданим йому частиною другою статті 1050 ЦК України та пунктами 4.2.3, 4.2.4 кредитного договору правом та у липні 2013 року пред`явив до позичальника та поручителя позов, тим самим змінивши строк виконання основного зобов`язання на липень 2013 року.

З розрахунку заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 останній платіж здійснив 12 січня 2012 року, а з вказаним позовом банк звернувся 12 липня 2013 року, тобто у межах строку позовної давності щодо виконання основного зобов`язання.

Позивачем також враховано те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пені припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки заборгованість банком розраховано станом на 18 травня 2013 року, тобто в межах строку кредитування, тому посилання ОСОБА_1 на те, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду є безпідставними.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у пунктах 71-74 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц (провадження № 14-59цс18) зроблено висновок, що «створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін. Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалив у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції. Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що відповідач має право заявити про застосування позовної давності під час апеляційного розгляду справи лише за умови, що судом першої інстанції його не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи та у ній ухвалено заочне рішення.

Матеріали справи містять рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення по даній справі, які адресовані ОСОБА_1 з позначкою про те, що це судові повістки на 10 жовтня 2013 року, 31 жовтня 2013 року, 20 листопада 2013 року, а також в матеріалах справи наявна заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про розгляд справи без його участі (а.с.39, 41, 45, 47 том 1).

У зв`язку з чим доводи ОСОБА_1 про те, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, а судові повідомлення про отримання судових повісток він не отримував, оскільки підписи у зворотних повідомленнях зроблені іншою невстановленою особою, є необґрунтованими, оскільки належних та допустимих доказів щодо спростування цього матеріали справи не мстять.

Також, матеріали справи не містять належних доказів того, що ОСОБА_1 не уповноважував ОСОБА_3 на представництво його інтересів в суді першої інстанції, а навпаки, в матеріалах справи міститься відповідна довіреність, яка на час розгляду справи скасована не була.

Оскільки ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, відсутні правові підстави для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності. Надані представником ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції копії ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2020 року про задоволення його скарги на бездіяльність уповноваженої особи Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області та зобов`язання внести відомості про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати за цією заявою досудове розслідування, а також витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, не спростовують зазначене.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а заочне рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2013 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А.В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.