Провадження № 2/947/3268/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2021 року

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,

за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.М.

розглянувши за правилами спрощеного провадження цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю « Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси 27.05.2021 року, в інтересах ОСОБА_1 , звернувся представник ОСОБА_2 із позовом про стягнення з ТДВ « СК « Альфа-Гарант» пені, 3% річних та інфляційних витрат за затримку грошового зобов`язання, у загальної сумі 14077,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не були своєчасно виконані грошові зобов`язання по виплаті страхового відшкодування у розмірі 66 000 грн., у зв`язку із чим за період з 15.02.2019 року по час фактичної виплати 02.03.2021 року, у відповідності до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, у позивача виникло право на компенсацію несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання.

Згідно відповіді на відзив ТДВ « СК « Альфа-Гарант», позовні вимоги не визнав у повному обсязі , та просив застосувати до позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій спеціального строку позовної давності у один рік, прийняти до уваги факт наявності стягнення з відповідача у іншої справі пені , згідно умов договору , яка була виплачена 02.03.2021 року.

Як встановлено судом 26.04.2016 року позивач, керуючи автомобілем який відповідно до умов договору страхування є забезпеченим транспортним засобом, на регульованому перехресті вул. Ільфа і Петрова та вул. Ак. Глушка, виконуючи поворот ліворуч на зелений сигнал світлофора не надав перевагу в русі автомобілю SSANG YONG KORANDO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який рухався в прямому зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулося зіткнення та транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

20.12.2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів поліс АЕ/ 6770902, згідно якого здійснено обов`язкове страхування цивільної відповідальності ОСОБА_1 на випадок ДТП із страховою сумою 50000 грн.

Додатково сторонами укладено договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів №12-Р/05-446-00046, від тієї ж дати,згідно п. 6.1. якого ліміт відповідальності страховика за ним становить 100000 грн.

Таким чином, позивач застрахував цивільну відповідальність власників наземного транспорту, як по обов`язковому, так і добровільному договору страхування та ліміт відповідальності ТДВ СК «Альфа-Гарант» узгоджений полісом обов`язкового страхування АЕ/ 6770902 та договором добровільного страхування №12-Р/05-446-00046 сумарно складає 150000 гривень.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 17.08.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України, та накладено штраф. З вказаної постанови вбачається, що 26.04.2016 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем HONDA CIVIC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем SSANG YONG KORANDO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

З витягу з висновку незалежного експерта №5694 від 05.06.2016р. вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля SSANG YONG KORANDO реєстраційний номер НОМЕР_1 складала 196272,36 грн., а вартість матеріального збитку (тобто з урахуванням зносу) склала 168872,14 грн.

З метою виконання ТДВ СК «Альфа-Гарант» претензії щодо відшкодування шкоди (в порядку регресу) ТДВ СТ «Домінанта» на суму 105213,77 грн. страхувальниками було угоду про виконання зобов`язання від 30.03.2017р.

Вказана сума була сплачена ТДВ СТ «Домінанта» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №НТ-15 №0024ОД в зв`язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу SSANG YONG KORANDO, під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 26.04.2016 року з вини ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно договору страхування (поліс) №А-, сторонами погоджено розмір страхового відшкодування 84000 грн.

На виконання умов зазначеної угоди, ТДВ СК «Альфа-Гарант» сплатило на користь ТДВ СТ «Домінанта» 84000 грн.

Потерпіла особа від ДТП звернулася до Київського районного суду м.Одеси з позовом до ОСОБА_1 , як винуватця ДТП, про відшкодування 91058,06 грн. матеріальної шкоди.

Під час розгляду справи було призначено судову автотоварознавчої експертизу, за наслідками проведення якої встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля SSANG YONG KORANDO реєстраційний номер НОМЕР_1 склала 194518,74 грн., а вартість матеріального збитку (тобто з урахуванням зносу) склала 152821,14 грн.

Рішенням суду у цивільній справі №520/3275/17 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 89304,97 грн. матеріальної шкоди, - різницю між 194518,74 грн. вартості відновлювального ремонту автомобіля SSANG YONG KORANDO, встановленої висновком судової експертизи, та 105214,77 грн., що були отримані потерпілою особою в якості страхового відшкодування.

На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, 28.12.2018 року ОСОБА_1 перерахував потерпілій особі 89304,97 грн., про що свідчить квитанція АТ «УКРЕКСІМБАНК» №154698.

11.01.2019р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, залишеною ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» без відповіді.

14.03.2019р. позивачем направлено на адресу відповідача досудову претензію, в якій позивач повторно просить сплатити йому 66000 грн. страхового відшкодування, які розрахував як різницю між страховими сумами за договорами страхування цивільної відповідальності від 20.12.2015р., тобто 150000 грн., та сумою, яку ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» фактично сплатило у зв`язку з настанням страхового випадку 84000 грн.

Відповідач направив на адресу позивача лист від 29 березня 2019р. про відмову в виплаті страхового відшкодування. В обґрунтування ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» посилалося на рішення Київського районного суду м. Одеси у справі №520/3275/17, зазначивши, що у вказаному рішенні було встановлено, що обов`язок зі сплати страхового відшкодування страховиком було виконано.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.12.2019 року по справі №520/7286/19, яка залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.02.2021 року, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволено частково та постановлено: стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова Компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 66000 грн. страхового відшкодування, пеню у сумі 1966,8 грн. та 2500 грн. у якості компенсації моральної шкоди.

Рішення суду мотивоване тим, що із настанням страхового випадку, у відповідача виникло грошове зобов`язання зі сплати страхового відшкодування в межах страхової суми, яке було порушено відповідачем.

Щодо стягнення пені суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки вимога про виплату страхового відшкодування була отримана відповідачем 24.01.2019р., грошове зобов`язання зі сплати страхового відшкодування мало бути виконане ним до 14.02.2019р.

Таким чином починаючи з 15.02.2019р. на 66000 грн. несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання підлягає нарахуванню пеня у розмірі 0,01% за кожний день прострочення.

Також судом першої інстанції задоволено вимоги в частині відшкодування моральної шкоди частково у розмірі 2500 грн.

На виконання рішення суду ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ», 02.03.2021 року перерахувало на банківський рахунок ОСОБА_1 66 000 гривень страхового відшкодування, 1966,8 грн. пені та 2500 гривень моральної шкоди.

Дані обставини визнаються сторонами, та не потребують додаткового доказування.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Правовідносини пов`язані із компенсацією несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання врегульовані Цивільним кодексом України ( далі ЦК України).

Відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом».

Верховний Суд неодноразово розтлумачив сферу застосування цієї статті, а саме, що охоплює собою поняття «грошове зобов`язання», зокрема у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 № 758/1303/15-ц та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19). Крім того у постанові Постанова Великої Палати від 04.02.2020 № 912/1120/16 Верховний Суд знову виловив правовий висновок щодо наступного наступному: «Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання, тобто застосування вимог ст.. 625 ЦК України виступає у даному випадку як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

Окрім цього Верховний Суд зауважив, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

У даному випадку рішенням суду від 10.12.2019 року ( у самому рішенні зазначено 20.12.2019 року ) у справі №520/7286/19, яка залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.02.2021 року, було встановлено, що обов`язок грошового зобов`язання по виплаті ОСОБА_1 66 000 грн., виник з 15.02.2019 року , а тому судом вважається саме цей строк як встановлений судом, з якого у відповідача почався обов`язок здійснити страхове відшкодування.

Враховуючи момент виконання вказаного грошового зобов`язання відповідачем 01.03.2021 року, судом вважається доведеним вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача у якості компенсації несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, визначеного вимогами ст.. 625 ЦК України у вигляді інфляційних витрат у розмірі 7062 гривні.

Однак вимоги стосовно стягнення у порядку ст. 625 ЦК України 3% річних як компенсацію несвоєчасності виконання грошового зобов`язання, на думку суду, у даному випадку , є необґрунтованими, так як зазначена компенсаційна норма може застосовуватись лише у випадку відсутності іншого розміру процентів, визначених договором.

Судом встановлено, що у пункті 11.5.1 договору добровільного страхування №12-Р/05-446-00046 позивач та відповідач погодили, що розмір пені за несвоєчасне здійснення страховиком відшкодування складає 0,01% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Таким чином сторонами узгоджена відповідальність відповідача за несвоєчасність страхового відшкодування, яка і потребує застосуванню у даних правовідносинах.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 Цивільного кодексу України у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п.3ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Згідно ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання

Відповідно до п.13.2 Договору добровільного страхування №12-Р/05-446-00046 рішення про виплату страхового відшкодування приймається протягом 15 робочих днів з дня отримання необхідних документів.

Вимога про виплату страхового відшкодування була отримана відповідачем 24.01.2019р., таким чином грошове зобов`язання зі сплати страхового відшкодування мало бути виконане ним до 14.02.2019р.

Таким чином починаючи з 15.02.2019р. на 66000 грн. несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання підлягає нарахуванню пеня у розмірі 0,01% за кожний день простроченя.

Статтями 256, 257,258 ЦК України законодавцем визначення поняття та загальні і спеціальні строки позовної давності, яки стосовно вимог про стягнення неустойки визначаються у один рік.

Статтею 259 ЦК України визначено право сторін договору збільшувати строки позовної давності. Крім того законодавець нормами ч.2 ст. 264 ЦК України визначив і підстави переривання позовної давності моментом звернення особи із позовом , навіть стосовно частини вимог, право на яке є у позивача.

Строк позовної давності у даному випадку до вимог про стягнення пені за несвоєчасність страхового відшкодування не застосовується судом у заявку із тим, що сторонами були узгоджені строки штрафних санкцій з моменту настання строку страхового відшкодування до виконання виплати, яка було проведена 02.03.2021 року , а тому розмір пені встановлюється за весь цей час у загальному розмірі 4930,2 грн.

Також вважаючи, що рішенням суду від 10.12.2019 року були частково розглянуті вимоги стягнення пені за несвоєчасність виконання свого зобов`язання за договором страхового відшкодування за період з 15.02.2019 року по день винесення рішення у розмірі 1966,8 грн., суд вважає доведеним і вимоги щодо розміру пені у сумі 2963, 4 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити частково позов ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариства з додатковою відповідальністю « Страхова Компанія « Альфа-Гарант» ( , місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26 ) про стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат за затримку грошового зобов`язання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_3 ) з Товариства з додатковою відповідальністю « Страхова Компанія « Альфа-Гарант» ( ) інфляційних витрат у розмірі 7062 гривні та пені за порушення умов договору щодо страхових виплат у розмірі 2963,4 гривні, а всього суму у розмірі 10 025 ( десять тисяч двадцять п`ять ) гривень 40 копійок.

В частині вимог про стягнення 3% річних за порушення грошового зобов`язання відмовити.

Повний текст судового рішення виготовлено 20.01.2022 року, у зв`язку із перебуванням судді у відпустці.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луняченко В. О.