КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: 754/7704/19
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/216/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Нежури В.А., Коцюрби О.П.

при секретарі - Кемському В.В.

за участі: позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Сміленко Алли Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Деснянського районного суду м. Києва Зотько Т.А.,

у цивільній справі №754/7704/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

в с т а н о в и л а:

У травні 2019року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі вироку Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2017 року ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

Зауважував, що внаслідок вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення він зазнав тілесних ушкоджень та впродовж певного періоду був непрацездатним, у зв`язку із чим поніс значні матеріальні витрати.

З урахуванням наведеного, просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 19 249, 91 грн., моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у загальному розмірі 15756,76 грн., моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 1536,80 грн.

У задоволенні інших вимог позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Сміленко А.А. , яка діє в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила суд скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Посилається на те, що судом помилково стягнуто з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті благодійних внесків, оскільки вони не є обов`язковими для сплати, а є виключно добровільною ініціативою самого позивача. Крім того, судом не враховано тієї обставини, що позивачем не реалізоване право на компенсацію понесених витрат в рамках кримінального провадження згідно ст. 128 КПК України та він не був позбавлений можливості звернутись із позовом протягом розумного строку. Також, вказує, що розмір стягнутої моральної шкоди є неспівмірним з його доходами, оскільки у нього на утриманні перебувають двоє малолітніх дітей, має батьків пенсіонерів, які також потребують фінансової допомоги. При цьому зауважив, що матеріали справи не містять обґрунтування розміру моральної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засіданні позивач не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Відповідач підтримав подану апеляційну скаргу, просив суд її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05 травня 2017 року вироком Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. У силу ст.75 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_2 періодично з`являтися до кримінально-виконавчої інспекції на реєстрацію, повідомляти інспекцію про зміну місця проживання. Вирок набрав законної сили07 червня 2017 року.

У результаті протиправних дій ОСОБА_2 ОСОБА_1 ( потерпілому у кримінальній справі) були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості. І в період з 30 березня 2016 року по 31 березня 2016 року - ОСОБА_1 перебував на лікуванні в стаціонарному відділенні Київській міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги з діагнозом - вогнепальний травматичний відкритий перелом 4 п`ясної кістки правої кисті із зміщенням уламків.

Крім того, в період часу з 18 квітня 2016 року по 25 квітня 2016 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Інституті травматології та ортопедії НАМН України ім. О.О. Шалімова, де останньому 21 квітня 2016 року було проведено операцію, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого № 9226, травматологічного відділення № 1 Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги від 31 березня 2016 року, направленням на обстеження та випискою з історії хвороби №536070 з Інституту травматології та ортопедії НАМН України ім. О.О. Шалімова.

До кінця 2016 року позивач проходив періодичні обстеження у Інституті травматології та ортопедії НАМН України ім. О.О. Шалімова та ніс витрати на лікування.

Позивач звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовував свої вимоги наданими квитанціями, фіскальними та товарними чеками на придбання ліків, послуг медичних закладів та купівлі імплантату, відновлювальних заходів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив, що внаслідок протиправних дій відповідача, позивач поніс витрати на лікування, які становлять розмір спричиненої йому з вини відповідача майнової шкоди, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами.

Однак, колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновком суду щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат по сплаті благодійних внесків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації», благодійність - це жест доброї волі, а вимагання грошей під прикриттям «благодійних» внесків є прямим порушенням закону. Ні за яких обставин благодійні внески не можуть бути обов`язковими для сплати, а будь-які примусові збори коштів - тягнуть за собою адміністративну відповідальність.

Вимоги до отримання, використання та обліку благодійних внесків і пожертв визначено в Порядку отримання благодійних (добровільних) внесків і пожертв від юридичних та фізичних осіб бюджетними установами і закладами освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, культури, науки, спорту та фізичного виховання для потреб їх фінансування, затвердженою Постановою КМУ від 04.08.2000 № 1222 (зі змінами), де відповідно до п. 2 цього Порядку, - напрями використання благодійних внесків визначаються благодійником.

Із зазначеного убачається, що ініціатива внесення благодійних внесків позивачем є виключною добровільною ініціативою самого позивача, а не нормативно-правовим обов`язковим, що не може бути предметом компенсації та стягнення з відповідача.

Як убачається із матеріалів справи, позивачем було сплачено благодійних внесків на загальну суму 2030,00 грн., що підтверджується квитанціями, наявними в матеріалах справи (а.с. 25).

Колегія суддів вважає, що доводи відповідача про помилковість включення судом до загального розміру відшкодування суми благодійних внесків знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, відтак не підлягають стягненню з відповідача, так як є особистою ініціативою позивача.

З урахуванням вищевикладеного рішення суду підлягає зміні шляхом зменшення розміру майнової шкоди з 15756,76 до 13 726,76 грн.

Задовольняючи вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн., суд першої інстанції виходив з с суспільно - небезпечних дій відповідача, вказуючи, що позивачу заподіяні моральні страждання, розмір відшкодування яких, враховуючи характер та обсяг душевних,психічних страждань, характеру його немайнових втрат, характер спору та наслідки спричинені протиправними діями відповідача оцінено саме в зазначеному вище розмірі.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування судом першої інстанції при постановленні рішення скрутного матеріального становища в якому перебуває відповідач, не співмірність визначеної до суми стягнення його доходам, перебування на його утриманні неповнолітніх дітей та батьків пенсіонерів ( потребують догляду та фінансової допомоги), нестабільність у роботі, а також нездійснення позивачем належного обґрунтування з яких розрахунків та міркувань виходив позивач щодо визначення розміру заподіяної моральної шкоди, - на думку колегії суддів не можуть бути підставою для скасування судового рішення, так як не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Колегія суддів вважає, що скаржником не взято до уваги, що нормами ЦК, які регулюють правовідносини сторін не пов`язується майновий стан заподіювача шкоди із розміром моральної шкоди завданої потерпілому.

Слід також зазначити, що у рішенні Європейського Суду з прав людини (від 28 травня 1985 року справа Abdulaziz,Cabales and Balkandali v. United Kingdom) враховувалося те, що деякі форми моральної шкоди, зокрема емоційні страждання, за своєю природою не завжди можуть бути доведені чимось конкретним - суд розцінює як суттєві моральні страждання - отримання позивачем тілесних ушкоджень внаслідок суспільно-небезпечного діяння вчиненого відповідачем, що у свою чергу спричинило моральні страждання позивача, порушення організації та устрою життя.

Враховуючи, що наявні в матеріалах справи докази підтверджують спричинення позивачу тілесних ушкоджень внаслідок суспільно - небезпечного діяння вчиненого відповідачем, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку щодо доведеності позивачем вимог пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди у розмірі визначеному позивачем.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За подання позовної заяви у березні 2019 року позивачем було сплачено 1763,00 грн, за подання апеляційної скарги відповідач сплатив - 2644,50 грн.

Оскільки внаслідок часткового задоволення апеляційної скарги було змінено рішення та задоволено позов на 71%, тому за рахунок відповідача підлягає відшкодуванню 1251,73 грн судового збору за подання позову, а з позивача 766,90 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги. Різниця - 484,83 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Сміленко Алли Анатоліївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28 серпня 2020 року змінити, зменшивши розмір майнової шкоди завданої вчиненням кримінального правопорушення, яка підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 15756,76 грн. до 13 726,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 484,83 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: Судді: