ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/7005/20
Провадження № 2/210/526/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"19" березня 2021 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Сільченко В. Є., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сільченко В. Є. перебуває вищевказана справа. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , тривалий час працював у Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» де з 1997 року займав посаду машиніста тепловозу

20 листопада 2020 року Наказом Директора департаменту з персоналу Ю.О. Чермазович «Про звільнення з підприємства за прогул без поважних причин» № 1003/л, позивача було звільнено із займаної посади, згідно з п.4 ч. 1 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин. Позивач із вказаним наказом не погоджується з наступних підстав:

З 30 вересня 2020 року з 19.00 години до 01 жовтня 2020 року 07.00 год. позивач працював у нічну зміну. Отримавши наряд на виконання робіт, він відповідно до своєї робочої інструкції здійснив огляд локомотиву ТЕМ 2-370 на якому мав працювати та виявив ряд технічних поломок тепловозу, які не дозволяли викочувати свою роботу, зокрема через несправність гальмівної системи. Про вказані несправності я одразу повідомив свого керівника зміни ОСОБА_2 , після чого позивачу надали наряд на транспортування даного тепловозу на ремонт одноособово. Надалі будучи одним в кабіні локомотиву, позивачу різко стало погано. Враховуючи вказане, приблизно о 23 годині 20 хвилин 30 вересня 2020 року позивач повідомив по рації чергову про свій стан, у зв`язку з чим просив викликати швидку допомогу. Позивач зазначає, що адміністрація ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» не вчинило дій з надання позивачеві невідкладної допомоги.

Близько о півночі тієї ж ночі, коли стан здоров`я ще погіршився позивач повторно вимагав у чергової викликати швидку допомогу. І лише о 01 годині 13 хвилин 01 жовтня 2020 року до позивача прибула швидка допомога. За результатами медичного огляду, було виявлено значне підвищення тиску, а саме АТ - 170/120, при нормі 120/80 та надано першу медичну допомогу.

Відповідач не направив позивача до лікарні, не забезпечив медичний нагляд за працівником повідомивши, що він має перебувати під наглядом машиніста-інструктора.

19 жовтня 2020 року на адресу профспілки надійшло подання від відповідача про надання згоди на розірвання трудового договору з членами профспілкової організації.

У відповідь на дане подання 30 жовтня 2020 року профспілкою було надано обґрунтовану відмову щодо звільнення позивача.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати наказ Директора департаменту з персоналу Ю.О. Чермазович № 1003/л від 20 листопада 2020 року «Про звільнення з підприємства за прогул без поважних причин», яким ОСОБА_1 , звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України; поновити ОСОБА_1 , на роботі у Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста тепловоза металургійного виробництва дільниці експлуатації рухомого складу забезпечення технологічних перевезень залізничного цеху № 2 транспортного департаменту; стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 , суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу починаючи з моменту звільнення по момент ухвалення рішення по справі.

В судове засідання сторони не викликались.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Так, представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, згідно якого на думку Відповідача вказані вимоги Позивача, є безпідставними, не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права; при звільненні Позивача роботодавцем були додержані всі вимоги чинного трудового законодавства України, а отже відсутні підстави для задоволення судом вказаних вимог ОСОБА_1 .

Окрім того, 15 березня 2021 року позивачем було надано до суду змінену позовну заяву, відповідно до якої позивачем уточнено, а саме збільшено, позовні вимоги.

Ухвалою суду від 15.03.2021 року було відмовлено у прийнятті зміненої позовної заяви, оскільки позивачем при подачі уточненої позовної заяви не було дотримано вимоги діючого ЦПК України, тому підстави для прийняття до розгляду уточненої позовної заяви відсутні. Розгляд справи вирішено продовжити в межах тих позовних вимог, які сформульовані позивачем при пред`явленні позову.

Клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження або спрощеного судового провадження з викликом сторін до суду не надходило.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно до 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України п рацівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 147КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення - догана або звільнення.

Згідно з вимогами ст.149КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.

Відповідно до положень пункту четвертого статті 40 КЗпП, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Прогул є дисциплінарним проступком, тому до звільнення з даної підстави застосовується положення статей 147, 148, 149 КЗпП України.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Законодавством не визначено переліку обставин, за яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, а тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності на роботі працівника, звільненого за пунктом четвертим статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази, передбачені ст. 57 ЦПК України.

За наказом від 20.11.2020 року ОСОБА_1 був звільнений з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з посади «машиніст тепловозу металургійного виробництва дільниці експлуатації рухомого складу забезпечення технологічних перевезень залізничного цеху №2 транспортного департаменту».

Підставою для звільнення стало вчинення ОСОБА_1 прогулу без поважних причин, що мав місце 01.10.2020 року (а.с. 9).

Так, письмовими матеріалами справи встановлені наступні обставини, що мали місце 30.09.2020 року, згідно яких ОСОБА_1 30.09.2020 року працюючи у зміні з 19.00 30.09.2020 року до 07.00 01.10.2020 року, оголосив по радіозв`язку про зупинку локомотива у зв`язку з погіршенням самопочуття та звернувся до виконуючого обов`язки чергового по залізничний станції «Прокат-2» з проханням направити до нього швидку допомогу.

Згідно доповідної записки диспетчера Коваль В.В. від 01.10.2020 року, у зміні з 19.00 30.09.2020 року до 07.00. 01.10.2020 року, приблизно о 23.50 машиніст локомотиву ОСОБА_1 у рацію доповів «Все, приїхали, викликай швидку!». Диспетчер не зрозуміла в чому питання та по радіозв`язку почала викликати ОСОБА_1 , але відповіді не було. На дзвінки на особистий мобільний телефон ОСОБА_1 не відповідав. Приблизно 00 год 05 хвилин ОСОБА_1 знов вийшов на радіозв`язокта попросив відкрити маршрут до тупика та викликати йому «швидку допомогу».Як пояснює диспетчер, вона відкрила маршрут для руху локомотива у тупик та викликала «швидку допомогу» о 00 год. 10 хв. Працівники «швидкої допомоги» декілька разів дзвонили їй та просили скерувати їх до станції «Прокат-2». Приблизно 00 год. 30 хв. машина «швидкої допомоги» прибула на станцію, локомотив підігнали до станції і медики почали надавати медичну допомогу ОСОБА_1 (а.с.54).

Згідно пояснювальної записки фельдшера ОСОБА_3 від 07.10.2020 року, 01.10.2020 року на здравпункт «Центральний» поступив виклик о 00 год 13 хв від чергової по станції «Прокатна-2» ОСОБА_4 , про те, що в тепловозі погано себе почуває машиніст.

Прибувши на місце, фельдшер встановила стан самопочуття ОСОБА_1 : скарги на головний біль, АТ 170/120, пульс 74, температура 36,6, SpO2 98%, драгер о 00.49 №22832 0,00 проміле.

Фельдшер надала ОСОБА_1 допомогу: розчин магнія сульфат 25% - 10,0 мл. в/м. Тиск стабілізувався: АТ о 00 год 50 хв 150/100. Самопочуття ОСОБА_1 покращилось.

Як свідчать дані вказаної пояснювальної записки, ОСОБА_1 від транспортування до медичної установи та від направлення до сімейного лікаря відмовився, у зв`язку з чим була підписана «Відмова від обстеження та допомоги», яка знаходиться в амбулаторному журналі (а.с. 55, 56-57).

Суд також звертає увагу, що в пояснювальний записці фельдшера ОСОБА_5 від 08.10.2020 року додатково уточнений час виклику «швидкої допомоги» диспетчером станції - 00 год. 13 хв., час прибуття на місце 00 год. 25 хв.

Згідно журналу реєстрації амбулаторних хворих за 2020 рік міститься запис за 01.10.2020 року щодо виклику ОСОБА_1 , його стану здоров`я на момент виклику, наданої медичної допомоги та стану артеріального тиску о 00.50. В указаному журналі здійснена відмітка про відмову ОСОБА_1 від транспортування в лікувальний заклад та мається особисто підписана Позивачем відмова від послуг транспортування, які рекомендовані фельдшером здоровпункту, та зафіксовано факт прийняття повної відповідальності за насідки такої відмови (а.с. 58-64).

В письмових матеріалах справи також наявні доповідні записки працівників, котрі були присутні на зміні, згідно яких встановлено наступні обставини:

Згідно доповідної записки машиніста-інструктора Кравченко А.Ю. від 01.10.2020 року, він був присутній під час обстеження ОСОБА_1 фельдшером. Позивачу було надано медичну допомогу (здійснено ін`єкцію). Після цього фельдшер запропонувала ОСОБА_1 на машині «швидкої допомоги» проїхати до лікувальної установи міста для його госпіталізації. ОСОБА_1 відмовився, оформивши таку відмову письмово. Потім ОСОБА_1 був направлений машиною «швидкої допомоги» до АБК-3 (а.с. 64-65).

Згідно доповідної записки машиніста-інструктора ОСОБА_6 від 01.10.2020 року слідує, що після відмови ОСОБА_1 від госпіталізації, за розпорядженням начальника зміни №1 ЗЦ-2 ОСОБА_7 , ОСОБА_1 мав знаходитись у приміщенні АБК-3 до завершення зміни (до 07.00), куди його направили машиною «швидкої допомоги», разом з іншим працівником. Отримавши від начальника зміни №1 ЗЦ-2 ОСОБА_7 розпорядження перебувати разом з ОСОБА_8 у приміщенні АБК-3, ОСОБА_6 розповів про це самому ОСОБА_1 . Позивач, прийнявши душ, переодягнувся у чистий домашній одяг та покинув приміщення інструкторів в АБК-3. На повторне зауваження ОСОБА_6 про необхідність перебування у АБК-3 до завершення зміни, ОСОБА_1 зухвало висловився та почав викликати машину таксі. О 2 год. 20 хв. ОСОБА_1 покинув приміщення АБК-3 та о 02 год 30 хв. вийшов через КПП №1 та залишив територію підприємства. Про вказані дії ОСОБА_1 машиніст-інструктор ОСОБА_6 доповів начальнику зміни №1 ЗЦ-2 ОСОБА_7 (а.с. 66-67).

Безпосередній керівник ОСОБА_1 начальник зміни №1 ЗЦ-2 ОСОБА_7 в доповідній записці від 01.10.2020 року вказав, що Позивач мав знаходитись в приміщенні АБК-3 під наглядом машиніста-інструктора ОСОБА_6 . Однак, о 02 год. 30 хв. 01.10.2020 року Позивач повідомив ОСОБА_6 , що не має наміру перебувати у приміщенні АБК-3 до завершення зміни, викликав таксі до КПП№1 та залишив територію підприємства. При цьому, ОСОБА_1 жодного документального оформлення чи погодження з керівництвом своєї відсутності на роботі не вчинив (а.с. 68-69).

Актом від 01.10.2020 року, складеним машиністами-інструкторами ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 засвідчено, що 01.10.2020 року ОСОБА_1 самовільно, без дозволу безпосереднього керівника (начальника зміни №1 ЗЦ-2 ОСОБА_7 ) пішов з АБК №3 управління транспортного департаменту. Вказані особи знаходились біля АБК №3 з 02 год.30 хв. до 07 год. 00 хв.,чекали на можливе повернення ОСОБА_1 . Однак Позивач до завершення зміни о 07.00 01.10.2020 року до будівлі АБК не повернувся. На неодноразові телефонні дзвінки ОСОБА_1 не відповідав (а.с. 70).

Згідно даних встановленої на контрольно-пропускних пунктах системи фіксації, ОСОБА_1 01.10.2020 року о 02 год 26 хв. покинув територію підприємства (а.с. 71).

Згідно графіку роботи ОСОБА_1 (№170, безперервний двозмінний чотирьох бригадний, перша бригада,), 03.10.2020 року Позивач мав працювати у денну зміну, однак на роботі позивач не з`явився (а.с. 72).

Згідно литка непрацездатності, позивач перебував з 03.10.2020 року на амбулаторному лікуванні по 12.10.2020 року (а.с. 75).

На прохання написати пояснення щодо відсутності на роботі з 02.30 до 07.00 01.10.2020 року ОСОБА_1 відповів відмовою, не мотивуючи причини своєї відмови (а.с. 74).

Після завершення лікування, по виходу на робоче місце, ОСОБА_1 15.10.2020 року, на прохання адміністрації, відмовився надати як усне, так і письмове пояснення щодо свого самовільного, передчасного залишення роботи та його відсутності на роботі 01.10.2020 року з 02.26 до 07.00, документів на підтвердження наявної поважності причин відсутності, що підтверджується копією акту від 15.10.2020 року (а.с. 76).

Відповідно до ч. 1 ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник (…).

Згідно копії подання за вих. №05-1173 від 16.10.2020 року, 16.10.2020 року адміністрація підприємства звернулась до профкому первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з письмовим поданням про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за вчинення ним прогулу без поважних причин по п. 4 ст. 40 КЗпП України за відсутність на роботі 01.10.2020 року більше чотирьох годин протягом робочої зміни (а.с. 13-14).

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» № 1045-XIV від 15.09.1999 року (далі Закон України №1045-ХІV), з наступними змінами та доповненнями, у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний термін обґрунтоване письмове подання роботодавця про розірвання трудового договору з працівником.

Згідно повідомлення голови ППО НПГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 30.10.2020 року, було прийняте рішення: відмовити адміністрації ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (а.с. 20-21).

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

В аспекті положень ч.7 ст. 43 КЗпП України і ч.6 ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та з урахуванням висновку про право роботодавця звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки слідує, що оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК є одним із доказів у справі і не має для суду наперед встановленого значення), не можна визнати правильним.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі № 6-703цс15», в Постанові від 15.03.2018 року по справі №759/1366/16-ц.

За результатами оцінки на обґрунтованість висновку профспілки роботодавець прийшов до висновку про необґрунтованість вказаної відмови та у відповідності до приписів ч. 7 ст. 43 КЗпП України прийняв рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що видав наказ №1003/л від 20.11.2020 року.

В якості підстав відмови у наданні згоди на звільнення Позивача у повідомленні голови ППО НПГУ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 30.10.2020 року вказано наявність поважних причин для відсутності Позивача на роботі у вигляді погіршення стану здоров`я, однак жодних підтверджень звернення позивача за медичною допомогою в період з 02:26 до 07:00 01.10.2020 року профспілкова організація не надала, а отже не було спростовано факт вчинення Позивачем прогулу.

Суд погоджується з позицією відповідача, та вважає, що вказані обставини свідчать про необґрунтованість доводів Позивача про ігнорування Відповідачем рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з ОСОБА_1 , оскільки вказане рішення було оцінене роботодавцем на предмет обґрунтованості, а висновки з цього приводу були враховані при прийнятті рішення про звільнення та включені до тексту відповідного наказу про звільнення Позивача.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст.40КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Так, прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом робочого дня, а також відсутність без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно. Отже, склад прогулу, вчиненого за виною працівника, характеризується двома ознаками: а) відсутністю на роботі протягом робочого дня; б) відсутністю на роботі протягом дня більше трьох годин як безперервно, так і сумарно. Відсутність на роботі з поважних причин не можна вважати прогулом. У всіх випадках прогулу роботодавець повинен вирішити питання про поважність причин відсутності працівника на роботі. Якщо він вважає, що прогул був здійснений без поважних причин, він може розірвати трудовий договір з працівником. В свою чергу обов`язок доводити поважність причини відсутності на роботі покладений на працівника.

В пункті 23 Постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від06.11.1992року №9"Пропрактику розглядусудами трудовихспорів" зазначено про те, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Наказ роботодавця про застосування стягнення має містити мотивувальну частину з точним та обґрунтованим характером порушення трудової дисципліни.

Наказ про застосування до працівника стягнення не може містити стягнень, не передбачених ст. 147 КЗпП України.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного працівником невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Як встановлено письмовими матеріалами справи, 05.11.2020 року ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» звертався до ОСОБА_1 з листами за вих. №05-1279 та №05-1280 (направлені за адресою реєстрації та за місцем фактичного проживання Позивача), в яких висловлено прохання про надання до 11.11.2020 року письмових пояснень щодо відсутності на роботі 01.10.2020 року в період з 02:26 до 07.00 та підтверджувальних документів наявності поважних причин для такої відсутності (а.с. 80, 81,82,83).

Актом від 12.11.2020 року «Про перевірку виходу ОСОБА_1 12.11.2020 року на роботу на зміну з 07.00 до 19.00» підтверджено, що 12.11.2020 року о 07:27 в.о. начальника ЗЦ №2 ОСОБА_11 позивачу було вручено на руки запит, а саме «повідомлення про надання письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі» від 11.11.2020 р. за вихідним №586, а також запропоновано надати письмові пояснення, написані власноручно щодо причин самовільного ухода з роботи, здійсненого 01.10.2020 року в зміні з 19:00 30.09.2020 року до 07:00 01.10.2020 року в період часу з 02:26 до 07:00 01.10.2020 року. ОСОБА_1 12.11.2020 року о 07:30 відмовився надавати адміністрації письмове пояснення на отримане «Повідомлення» (…). Вказаний акт містить підпис ОСОБА_1 та власноруч написаний Позивачем напис «с текстом настоящего акта ознакомился, с моих слов записано верно, что и подтверждаю своей подписью» (а.с. 85-89).

Згідно інформаційного листа ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №55-200 від 12.11.2020 року, станом на 12.11.2020 року від ОСОБА_1 будь-яких документів у відділ діловодства та архівного забезпечення управління з трудових відносин не надходило (а.с. 92).

Письмовими матеріалами справи достеменно встановлено, що ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» як роботодавець неодноразово намагався отримати від ОСОБА_1 пояснення щодо наявності поважних причин для відсутності на роботі 01.10.2020 року з 02:26 до 07:00, однак Позивач відмовлявся надавати пояснення щодо вказаного факту, а тому за відсутності інформації про наявність таких причин, Відповідач прийняв рішення про наявність підстав для звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин, про що видав наказ №1003/л від 20.11.2020 року.

Відповідно до п. 2.3.2 Робочої інструкції машиніста тепловозу служби рухомого складу ЦЕЗТ РИ 171.8311.022, з якою ОСОБА_1 ознайомився 03.01.2015 року (що підтверджено витягом з журналу ознайомлення працівників з робочими інструкціями та змінами до них, де під номером 89 є особистий підпис Позивача), машиніст тепловозу має додержуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, а п. 2.3.5. вказаного локального акту визначено, що машиніст тепловозу має знати та точно виконувати накази, розпорядження та вказівки дирекції підприємства, управління транспортного департаменту, керівництва цеху експлуатації залізничного транспорту.

Відповідно до п. 8.4.2 «Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПАО «АрселорМіттал Кривий Ріг», затверджених постановою конференції трудового колективу (протокол від 03.03.2020 року), введених в дію наказом №255 від 12.03.2020 року, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення може бути застосоване за прогул (в тому числі за відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. З вказаними ПВТР підприємства ОСОБА_1 ознайомлений 08.04.2020 року, що підтверджено особистим підписом Позивача у п. 1 протоколу ознайомлення.

Таким чином, в порушення вищевказаних норм та правил внутрішньо трудового законодавства, ОСОБА_1 01.10.2020 року проігнорував рішення свого безпосереднього керівника начальника зміни забезпечення технологічних перевезень ЗЦ №2 ОСОБА_7 і без його дозволу та без дозволу в.о. начальника ЗЦ №2 ОСОБА_12 самовільно, передчасно 01.10.2020 року о 02:26 пішов з роботи та був відсутній на роботі чотири години тридцять чотири хвилини (з 02:26 до 07:00 01.10.2020) без поважної причини, чим скоїв прогул.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Дисциплінарний проступок був вчинений ОСОБА_1 01.10.2020 року, а наказ №1003/л «Про звільнення з підприємства за прогул без поважних причин» датований 20.11.2020 року, тобто з дати вчинення проступку до дати звільнення минуло 50 календарних днів. При цьому, як встановлено із належних та допустимих письмових доказів, долучених до матеріалів цивільної справи, в періоди з 03.10.2020 року по 12.10.2020 року (10 календарних днів) та з 16.10.2020 року по 24.10.2020 року (9 календарних днів) ОСОБА_1 був тимчасово непрацездатним, а з 27.10.2020 року по 09.11.2020 року (14 календарних днів) знаходився у додатковій відпустці, тобто протягом 33 календарних днів існували обставини, визначені ст. 148 КЗпП України, що не враховуються в строк застосування дисциплінарного стягнення, а отже фактично відповідачем не було порушено строк для застосування дисциплінарного стягнення, оскільки воно було застосовано через 17 календарних днів, тобто в межах місячного строку.

Також, Відповідачем було додержано вимог ст. 149 КЗпП України, оскільки неодноразово роботодавець вимагав від ОСОБА_1 надання письмових пояснень щодо причин його відсутності на роботі 01.10.2020 року з 02:26 до 07:00, що підтверджується відповідними актами та письмовими запитами, однак Позивач жодних пояснень, які б свідчили про наявність поважних причин для його відсутності на роботі, не надав.

Судом встановлено, що відповідач в порядку, визначеному ст. 149 КЗпП України, вжив всіх можливих заходів для того, щоб отримати від порушника трудової дисципліни пояснення, які останній не надав.

Суд виходить з того, що метою отримання власником або уповноваженим ним органом письмових пояснень порушника трудової дисципліни є з`ясування обставин, за яких вчинено проступок для врахування цього поряд з іншими обставинами при обранні виду стягнення, а тому сам по собі факт неотримання власником таких пояснень за відсутності даних про поважність причин вчинення проступку не може бути підставою для визнання рішення про застосування дисциплінарного стягнення незаконним.

Дослідженими в справі доказами встановлено, що відповідач як роботодавець, звертався до позивача з проханням надати пояснення щодо причин відсутності на робочому місці, але позивач таких пояснень не надав, про що складено досліджені та вищевказані пояснення та акти.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Звільнення працівника з роботи може мати місце за одноразовий випадок прогулу без поважних причин. Але таке звільнення є правом, а не обов`язком роботодавця.

Надаючи оцінку обраному виду стягнення відносно позивача, судом встановлено, що при обранні виду дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» було враховано факт зухвалого ігнорування Позивачем розпоряджень безпосереднього керівника щодо необхідності перебування до завершення зміни в приміщенні адміністративно-побутового корпусу №3 управління транспортного департаменту, самовільне залишення території підприємства без погодження з жодним з керівників цеху, а також факт притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення догани та позбавлення виробничої премії за червень 2020 року у розмірі 100% за порушення дисципліни праці (а.с. 110) у вигляді відсутності на робочому місці (тепловозі) 21.06.2020 року в період з 16:56 до 18:25 без поважної причини.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Наказ№1003/л «Про звільнення з підприємства за прогул без поважних причин» від 20.11.2020 року вручений ОСОБА_1 20.11.2020 року о 15.46 особисто, про що є підпис Позивача на оригіналі наказу (а.с. 52-53).

За ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони маютьправо обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивач, використовуючи на власний розсуд надані йому процесуальні права, самостійно обираючи спосіб захисту свого права будь - яких даних на спростування доказів про неповажність причин відсутності на роботі суду не надав.

За таких обставин, з огляду на вищезазначене, з урахуванням встановлених під час судового розгляду фактичних обставин справи, суд доходить до висновку, що позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження своїх доводів щодо поважності причин відсутності на роботі, а також порушень відповідачем трудового законодавства при його звільненні.

На підставі викладеного суд також доходить до висновку, що звільнення позивача з займаної посади за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з прогулом проведено відповідачем з дотриманням вимог трудового законодавства, уповноваженим органом, правомірно, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Крім того, за відсутності законних підстав вважати, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог ст.ст.40, 42, 43, 49-2 КЗпП України відсутні підстави і для задоволення позовних вимог позивача про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу з моменту звільнення та до фактичного часу поновлення, які є похідними від позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст. 77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа Первинна профспілкова організація Незалежної профспілки гірників України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: В. Є. Сільченко