Ухвала

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 363/1833/19

провадження № 61-19645ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Ткачука О. С.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предметом спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила: визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) 1/3 майнових прав на об`єкт незавершеного будівництва: житловий будинок площею 100,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 відносно якого Державною архітектурною будівельною інспекцією України видана декларація КС 14 про 100% готовність до експлуатації та товариством з обмеженою відповідальністю «ЗемЮрКонсалтинг» оформлено та видано технічний паспорт серії НОМЕР_2 від 30 січня 2018 року;

визнати за ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ) право власності на 1/3 (одну третю) частину у вартості матеріалів та обладнання, використаних для побудови об`єкту незавершеного будівництва - житлового будинку площею 100,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , відносно якого Державною архітектурною будівельною інспекцією України видана декларація КС 14 про 100% готовність до експлуатації та товариством з обмеженою відповідальністю «ЗемЮрКонсалтинг» оформлено та видано технічний паспорт серії НОМЕР_2 від 30 січня 2018 року.

Ухвалою суду від 24 грудня 2019 року прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у цивільній справі до спільного розгляду з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

03 квітня 2020 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адвоката Лупейко О. В. про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 шляхом накладення арешту на наступні об`єкти нерухомості: земельну ділянку площею 0,1294 га з кадастровим номером :02:120:011; земельну ділянку площею 0,119 га з кадастровим номером 322186001:02:120:6012; земельну ділянку площею 0,104 га з кадастровим номером 322186001:02:120:6011; незавершене будівництво житлового будинку площею 100,1 га за адресою: АДРЕСА_2 ; житловий будинок площею 40,4 кв.м. з господарськими спорудами (погребом площею 9,5 кв.м., госпблоком із 2-х секцій площею 40,2 кв.м., та 205 кв.м., сараєм площею 13,8 кв.м., вбиральнею площею 2,6 кв.м.), реєстраційний номер об`єкту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12618208, дата прийняття рішення та державної реєстрації 01 листопада 2005 року (реєстрація на ОСОБА_1 ); квартиру АДРЕСА_3 , номер запису про право власності 3563281, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав 8, дата державної реєстрації 27 листопада 2003 року (реєстрація на ОСОБА_1 ).

А також накласти арешт на транспортні засоби: автомобіль DAF 85.330АТІ (тип кузова - сідловий тягач-Е), 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , дата державної реєстрації 22 листопада 2006 року (реєстрація на ОСОБА_1 ); автомобіль DAF 95.330АТІ (тип кузова - сідловий тягач-Е), 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , дата державної реєстрації 17 березня 2012 року (реєстрація на ОСОБА_1 ); автомобіль DAF FT95XF380 (тип кузова - сідловий тягач-Е), 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , дата державної реєстрації 23 вересня 2014 року (реєстрація на ОСОБА_1 ); напівпричіп марки METACO SD3.34, 1998 року випуску, (дата державної реєстрації - 8 травня 2012 року), реєстраційний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 , дата державної реєстрації 08 травня 2012 року (реєстрація на ОСОБА_1 ); ПР-РЕФРИЖЕРАТОР-Е марки SPIER AGL 390, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 , дата державної реєстрації - 05 вересня 2012 року (реєстрація на ОСОБА_1 ); напівпричіп платформи-Е марки TRAILOR SYY 3CX, 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_13 , свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_14 , дата державної реєстрації - 24 вересня 2014 року (реєстрація на ОСОБА_1 ); автомобіль DAF 95 XF 430 (тип кузова - сідловий тягач-Е), 2005 року випуску (дата державної реєстрації - 30 жовтня 2018 року), д.н. НОМЕР_15 , свідоцтво про державну реєстрацію серії НОМЕР_16 .

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 - представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 06 квітня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя; позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предметом спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майнових прав задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,1190 га з кадастровим номером :02:120:6012, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району.

Накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0104 га з кадастровим номером :02:120:6011, що розташована на території Новопетрівської сільської ради Вишгородського району.

Накладено арешт на об`єкт незавершеного будівництва: житловий будинок площею 100,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт на житловий будинок, площею 40,4 кв.м. з господарськими спорудами: погреб, площею 9,5 кв.м., госпблок із 2-х секцій, площами 40,2 кв.м. та 2,5 кв.м., сарай, площею 13,8 кв.м., вбиральня, площею 2,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12618208

Накладено арешт на квартири АДРЕСА_4 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав 18).

Накладено арешт на автомобіль марки DAF 85.330 ATI (тип кузова - сідловий тягач-Е), 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Накладено арешт на автомобіль марки DAF 95.330 ATI (тип кузова - сідловий тягач-Е), 1999 року випуску , реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Накладено арешт на автомобіль марки DAF FT 95 XF 380 (тип кузова - сідловий тягач-Е), 1997 року випуску , реєстраційний номер НОМЕР_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 .

Накладено арешт на напівпричіп марки МЕТАСО SD 334, 1998 року випуску (дата державної реєстрації - 8 травня 2012 року), 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_9 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_10 .

Накладено арешт на ПР-РЕФРИЖЕРАТОР-Е марки SPIER AGL 390, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_12 .

Накладено арешт на напівпричіп платформи-Е марки TRAILOR SYY ЗСХ, 2000 року випуску, дата Державної реєстрації реєстраційний номер НОМЕР_13 , свідоцтво про Державну реєстрацію серії НОМЕР_14 .

Накладено арешт на автомобіль марки DAF FT 95.380 XF (тип кузова сідловий тягач-Е), 1999 року випуску, дата державної реєстрації - 17 березня 2012 року, реєстраційний номер НОМЕР_17 .

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що така заява спрямована на забезпечення прав сторони у спорі та запобігає утрудненню чи неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у зазначеній вище справі.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2021 року вказану касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме: заявнику слід надати належні та допустимі доказина підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження.

Ухвалою Верховного Суду від 11 лютого 2021 року заявнику продовжено строк на виконання вимог ухвали від 21 січня 2021 року.

У встановлений судом строк заявником подано до Верховного Суду належні докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, посилаючись на те, що постанова Київського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року засобами поштового зв`язку на його адресу судом не направлалась, отримана 14 грудня 2020 року безпосередньо в суді першої інстанції за його клопотанням, що підтверджено доказами.

За таких підстав строк на касаційне оскарження підлягає поновленню.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі

№ 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Враховуючи викладене, оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

За наведених обставин судом апеляційної інстанції на законних підставах вжито заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк для подачі касаційної скарги.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя; за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предметом спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майнових прав- відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. А. Калараш

О. С. Ткачук