Справа № 214/5650/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 березня 2021 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:
головуючого - судді Попова В.В.,
при секретарі - Джемерчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька, -
Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому вказав, що він є батьком відповідача, є пенсіонером та за станом здоров`я не може працювати. Розмір пенсії, яку він отримує становить 2611 грн. 05 коп., при цьому інших джерел доходів окрім пенсії він не має. Так, останні роки він хворіє, у зв`язку з чим йому доводиться купувати багато ліків, тому його матеріальне становище є вкрай нужденним. Відповідач проживає разом з ним, однак ніякої допомоги йому не надає, чи працює він йому невідомо, знає, що у відповідача є повнолітня дочка, яка проживає окремо від батька. Таким чином, відповідач ніяких утриманців не має, аліменти нікому не платить і в нього є можливість надавати йому матеріальну допомогу, у зв`язку з чим він просить стягнути з нього на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітної плати (доходів) щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову і до зміни матеріального та сімейного стану сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, його представник надав письмову заяву про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд у разі неявки відповідача - ухвалити рішення при заочному розгляді справи.
Відповідач, будучи повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзив на позов чи заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. На підставі наявних у справі доказів та зі згоди представника позивача суд уважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Так, як убачається з матеріалів справи, позивач перебуває на обліку в Криворізькому центральному об`єднаному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області і отримує пенсію за віком, розмір якої у лютому, березні та квітні 2020 року становить 2362 грн. 71 коп. на місяць, у травні, червні 2020 року - 2608 грн. 09 коп. на місяць та липні 2020 року - 2611 грн. 05 коп., інших доходів окрім пенсії не має (а.с.5,5а).
Відповідно до ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.
Згідно ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.
При цьому, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. Сам по собі факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їй утримання та не свідчить про наявність потреби в отриманні матеріальної допомоги.
Положеннями ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (статті 204 СК України).
Згідно постанови Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі №6-3066цс15 та постанови Верховного Суду від 19.09.2018 року у справі №494/1682/15-ц, зазначено, що право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом.
При цьому, зазначене співвідношення доходу позивача до встановленого законодавцем розміру прожиткового мінімуму має вирішальне значення під час вирішення спору за вимогами, пред`явленими на підставі статей 202, 205 СК України, які визначають підстави виникнення обов`язку повнолітніх дочки, сина утримувати батьків та порядок визначення розміру присуджених аліментів.
Вказане також узгоджується з висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 10.01.2019 року при розгляді справи №369/7004/17.
Крім цього, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.09.2019 року у справі №212/1055/18-ц дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.
Між тим, статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність визначено у розмірі: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня 2020 року - 1712 гривні, з 1 грудня 2020 року - 1769 гривень.
Так, судом установлено, що розмір пенсії позивача у 2020 році складав від 2362 грн. 71 коп. на місяць до 2611 грн. 05 коп. на місяць, що на час звернення позивача з цим позовом до суду, перевищував прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Однак, позивач, розпорядившись своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, взагалі не надав суду доказів в порядку ст.ст. 76-80, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що обґрунтовують його позовні вимоги, зокрема, що він хворіє, у зв`язку з чим вимушений купувати багато ліків, тому його матеріальне становище є вкрай нужденним та він потребує додаткової матеріальної допомоги.
За таких обставин, враховуючи викладені вище положення законодавства та встановлені судом фактичні обставини справи, вбачається, що позивач хоча і є непрацездатним, між тим отримує пенсію, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, доказів того, що він потребує додаткової матеріальної допомоги не надав, а відтак, суд приходить до висновку, що він не є таким, що потребує матеріальної допомоги в розумінні ст. 202 СК України, у зв`язку з чим, беручи до уваги принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, суд вважає позов недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.202, 205 СК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10-13, 19, 23, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно вимог ст. 285 ЦПК України, та поданою протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя В.В. Попов.