Провадження №2/554/37/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави, в складі суду :

судді Блажко І.О.

при секретарі Бондарєву В.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління державного бюро розслідування, розташованого у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди , -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. В якій прохав: позов задовольнити в повному обсязі; стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, ТУ ДБР в м. Полтава, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн. моральної шкоди; судові витрати віднести на рахунок держави. В обґрунтування позову зазначив, що 11.02.2020, ОСОБА_1 , звернувся до ТУ ДБР в м. Полтава із заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо можливого невиконання судового рішення з боку окремих працівників Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області. Відомості за заявою ОСОБА_1 всупереч вимог ст. 214 КПК України внесені не були, досудове розслідування не розпочате. Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 17.08.2020 у справі № 554/1666/20 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність ТУ ДБР у м. Полтава про зобов`язання внести відомості до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення було задоволено, зобов`язано компетентних посадових осіб ТУ ДБР в м. Полтава внести відповідні відомості до ЄРДР, за заявою ОСОБА_1 від 11.02.2020 про вчинення кримінального правопорушення та розпочати досудове розслідування. На виконання зазначеної вище ухвали 02.09.2020 ТУ ДБР у м. Полтава було зареєстровано кримінальне провадження за №0001367, з правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 382 КК України, яке в порядку ст. 218 КПК України було направлене для здійснення досудового розслідування до ТУ ДБР у м. Полтава. На протязі майже 6 місяців всупереч вимог ст. 214 КПК України внесені не були, досудове розслідування не було розпочате. Проведення належного розслідування та розгляду даної кримінальної справи за результатами яких було б прийнято обґрунтоване та справедливе рішення, надало б ОСОБА_1 можливість у подальшому звернутися до суду із заявою про перегляд обвинувального вироку відносно ОСОБА_1 за нововиявленими обставинами. Більше того, у зв`язку з плином часу, можливість збору доказів у даній справі з кожним місяцем втрачається. Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення прав ОСОБА_1 , інформації щодо ходу досудового розслідування у сукупності із перерахованими вище обставинами, спричинює йому значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення прав, яке тривало 6 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості. Осягнути в повній мірі рівень моральних страждань, а тим більше оцінити в грошовому виразі надзвичайно важко, однак враховуючи всі перелічені вище фактори з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості свою моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в розмірі 10 000 грн., тому він і звертається до суду з даним позовом (а.с.1-3).

11 грудня 2020 року ухвалою судду відкрито провадження в справі №554/11303/2020. Розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору. Доручено Полтавській УДПтСУ в Полтавській області №23 забезпечити проведення відеоконференції за участю позивача ОСОБА_1 з Октябрським районним судом м. Полтава. Призначено підготовче засідання на 15.30 годин на 14 січня 2021 року (а.с.13, 14).

06 січня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві. В якому зазначили, що ТУ ДБР у м. Полтаві розглянуто позовну заяву ОСОБА_1 , за результатом чого заперечує щодо зазначеного позову, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, позивачем стверджується, що листом ТУ ДБР у м. Полтаві від 04.05.2020 №П-4402/15-02-1-20 нібито підтверджується протиправна бездіяльність ТУ ДБР у м. Полтаві, яка виражається у невнесенні відомостей до ЄРДР по його заяві від 05.02.2020. Однак, вказане є суб`єктивною думкою позивача. На адресу ТУ ДБР у м. Полтаві 24.02.2020 за вх. №П-1958 супровідним листом ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» від 11.02.2020 №П-107, надійшла заява ОСОБА_1 від 11.02.2020 щодо можливого невиконання судового рішення з боку окремих працівників Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області. За результатом розгляду, листом від 06.03.2020 за вих. П-1958/15-02-1-20, заявнику надано мотивовану відповідь про те, що в його заяві не міститься об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів ДБР, у зв`язку з чим відсутні достатні правові підстави для внесення відомостей до ЄРДР, з одночасним направленням його заяви до Полтавського управління ДВБ НП України та прокуратури Полтавської області для організації розгляду в межах компетенції. Не погоджуючись із вказаною відповіддю ОСОБА_1 оскаржив її до Октябрського районного суду м. Полтави. 03.09.2020 на виконання ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17.08.2020 у справі №554/1666/20, за заявою ОСОБА_1 від 11.02.2020, внесено відомості до ЄРДР за №0001367 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України. 26.11.2020 постановою прокурора, вищевказане кримінальне провадження об`єднане з кримінальними провадженням №0001227 від 14.08.2020. За результатом проведених необхідних слідчих дій встановлено відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367, ч. 1 ст. 364, ч. 3 ст. 382 КК України, 03.12.2020 слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві винесено постанову про закриття кримінального провадження №0001227 від 14.08.2020, про що було повідомлено заявника відповідним листом від 03.12.2020 за вих.№18877/15-02-1 з одночасним направленням копії постанови про закриття кримінального провадження. Слід зауважити, що відповідно до ст.ст. 40, 110 КПК України, слідчий є процесуально самостійною особою у кримінальному провадженні і втручання в його діяльність осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Слідчий вповноважений приймати процесуальні рішення, у формі постанов. Також, слід звернути увагу суду на той факт, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, передбачено главою 26 КПК України та є важливою гарантією захисту прав учасників кримінального процесу і відповідно до ст.7 КПК України, є однією із засад кримінального провадження та сприяє виявленню й усуненню недоліків, допущенних при його здійсненні. Водночас, ЦПК України не передбачає можливості встановлення судом у порядку цивільного судочинства під час розгляду цієї справи фактів протиправності дій чи бездіяльності працівників ТУ ДБР у м. Полтаві та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, а також визнання судом таких дій протиправним. Таким чином, позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльності ТУ ДБР у м. Полтаві. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Разом із цим, у спірних правовідносинах відшкодування моральної шкоди провадиться лише у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють досудове розслідування чи прокуратури завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Правовідносини, що склалися між ОСОБА_1 та ТУ ДБР у м. Полтаві врегульовані кримінальним процесуальним законодавством, не можуть бути підставою для відшкодування моральної шкоди. Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження наявності завданої йому моральної шкоди, протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між завданою шкодою і протиправними діяннями ТУ ДБР у м. Полтаві, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог позову. Реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого під час досудового розслідування, в тому числі щодо не внесення відомостей до ЄРДР, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а не отримання відповідей ТУ ДБР не свідчить про протиправність дій його посадових осіб та завдання такими діями позивачу моральної шкоди. В зв`язку з чим, прохають в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, відмовити в повному обсязі (а.с.21-25).

14 січня 2021 року ухвалою суду призначити справу на 15.30 годин на 10 лютого 2021 року. Доручено Полтавській установі виконання покарань УДПтСУ в Полтавській області №23 організувати та забезпечити в приміщенні цього ж суду участь у судовому засіданні на 15.30 годин на 10 лютого 2021 року в режимі відеоконференції позивача ОСОБА_1 (а.с.52, 53).

28 січня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 . В якому зазначив, що звідзивом ОСОБА_1 не погоджується, вважає, що фати викладені у відзиву є необгрунтованими та таким, що не відповідають вимогам законодавства. Доведеності незаконних дій та бездіяльності ТУ ДБР в м. Полтава, які виявилися у винесенні незаконних процесуальних рішень про невнесення відомостей до ЄРДР всупереч вимогам ст. 214 КПК України, зобов`язання внести відомості на підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтава від 17.08.2020 у справі №554/1666/2020 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність ТУ ДБР у м. Полтава, на виконання зазначеної вище ухвали лише 02.09.2020 ТУ ДБР у м. Полтава було зареєстровано кримінальне провадження за №0001367, з правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 382 КК України. На протязі майже 6 місяців всупереч вимог ст.214 КПК України внесені не були, досудове розслідування не було розпочате. Наслідком незаконних дій та бездіяльності ТУ ДБР в м. Полтава стало невиправдано тривале внесення до ЄРДР та подальше розслідування кримінального провадження, ініційованого за заявою позивача, що в свою чергу поза розумним сумнівом, негативно впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди. Так, за умови встановлення фактів, на які позивач посилається, як на підставу позову, а саме на неефективність кримінального провадження, оскільки протягом 6 місяців після подачі заяви про вчинення кримінального правопорушення досудове розслідування кримінального провадження не проводилося, заява не вносилася до ЄРДР, така бездіяльність та надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю постійного звернення до органів досудового розслідування, прокуратури та суду і, як наслідок, неможливість довести законність вимог. Оскільки ОСОБА_1 неодноразово, протягом тривалого часу (близько 6 місяців) очікував результату щодо поданої заяви відносно вчинення кримінального правопорушення, йому беззаперечно завдано моральної шкоди, то її розмір в сумі 1000,00 грн. який визначено в позові, є обґрунтованим та може вважатись таким, що визначений, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості. Тому прохає, стягнути з Казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, ТУ ДБР в м. Полтава, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 10 000 грн. моральної шкоди (а.с.66, 67).

10 лютого 2020 року ухвалою суду клопотання представника позивача ОСОБА_1 за ордером ОСОБА_2 про виклик позивача ОСОБА_1 в якості свідка - задоволено. Викликано в судове засідання позивача ОСОБА_1 та допитати в якості свідка. Допит свідка ОСОБА_1 проводити в режимі відеоконференції між Октябрським районним судом міста Полтава та ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23». Доручено Полтавській УДПтСУ в Полтавській області №23 забезпечити проведення відеоконференції за участю ОСОБА_1 з Октябрським районним судом м. Полтава. Закрито підготовче засідання у справі за позовомОСОБА_1 до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Призначено розгляд справи по суті на 15.30 годин на 11 березня 2021 року (а.с.78, 79).

В судове засідання в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_1 на зв`язок не вийшов, через погане самопочуття. Клопотань про відкладення розгляду справи від позивача не надходило.

В судовому засіданні представник позивача за ордером ОСОБА_2 позов підтримала, прохала задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Стороженко А.І. не з`явився, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленим. Надав суду клопотання, в якому прохав проводити розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що проти позову заперечує (а.с.89).

В судове засідання відповідач ДКС України свого представника не направили, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомленими, шляхом отримання судової повістки (а.с.82, 83).

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 17.08.2020 у справі №554/1666/2020, зобов`язано уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві внести відомості про вчинене кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 від 11.02.2020 про кримінальне правопорушення (а.с.4).

На виконання зазначеної вище ухвали ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві 03.09.2020 було зареєстровано кримінальне провадження за №0001367, з правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 382 КК України, що підтверджуються витягом із ЄРДР за №0001367 (а.с.6).

Таким чином, кримінальне провадження за №0001367 перебувало в провадженні ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні здійснювалося прокурорами прокуратури Полтавської області.

26.11.2020 постановою прокурора, кримінальне провадження №0001367 об`єднане з кримінальним провадженням №0001227 від 14.08.2020.

03.12.2020 постановою слідчого першого СВ СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Харченко Я.Є. кримінальне провадження №0001227 від 14.08.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367, ч.1 ст.364, ч.3 ст.382 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю складу злочину у діях колишнього слідчого СВ Кобеляцького ВП ГУНП в Полтавській області Вовк М.І. (а.с.32-34).

Таким чином, кримінальне провадження №0001227 станом на день розгляду цивільної справи у суді закрито.

Відповідно до ст.56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 та п.9 ч.2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно із ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК України шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України зроблено Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016 у справі № 6-440цс16.

Пунктами 3, 4, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. 2, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди лише у випадках прямо передбачених законодавством. Умовами для покладення на особу відповідальності за шкоду, заподіяну іншій особі, є протиправна дія чи бездіяльність, наявність шкоди, причинний зв`язок між дією (бездіяльністю) і негативними наслідками та вина заподіювана.

Отже, для застосування деліктної відповідальності на підставі ст. 1167 ЦК України необхідною є наявність складу правопорушення, а саме: 1) наявність шкоди; 2) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і шкодою; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Як встановлено, позивач, як на підставу своїх позовних вимог, посилається на здійснення тривалий час, тобто з дати звернення з заявою про вчинення кримінального правопорушення 11.02.2020 та внесення в ЄРДР 03.09.2020 і по даний час досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0001367, від 03.09.2020 з правовою кваліфікацією ч. 3 ст. 382 КК України. Також на те, що за результатами належного розслідування кримінального провадження, було б прийнято обґрунтоване та справедливе рішення, яке надало б можливість звернутися до суду із заявою про перегляд обвинувального вироку за нововиявленими обставинами. Зазначені обставини, на думку позивача, викликають у нього моральні страждання, зокрема, порушення його прав.

При цьому, такі твердження позивача про наявність у нього моральних страждань не ґрунтуються на вимогах ст. 82 ЦПК України та підлягають доведенню позивачем на загально визначених підставах згідно зі статтею 81 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участьті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З положень ст. 82 ЦПК України вбачається, що звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних, господарських чи кримінальних справ.

У відповідності до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Згідно ч. 3 КПК України, критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень.

У пункті 4 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» зазначено, що критеріями для визначення розумності строків під час кримінального провадження є складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень (частина третя статті 28 КПК).

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що складність кримінального провадження визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження; кількості учасників провадження (потерпілих, свідків тощо); правової кваліфікації кримінального правопорушення; наявності на момент початку досудового розслідування відомостей щодо конкретної особи, яка ймовірно вчинила кримінальне правопорушення; характеру обставин, що підлягають доказуванню в кримінальному провадженні; меж доказування; обсягу матеріалів досудових розслідувань, що об`єднані в одному провадженні; необхідності призначення експертиз, їх складності; обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для всебічного та повного дослідження обставин кримінального правопорушення; необхідності отримання міжнародної допомоги в рамках кримінального провадження тощо.

Оцінюючи поведінку учасників кримінального провадження, слід враховувати належне виконання ними своїх процесуальних обов`язків (зокрема, щодо явки за викликом слідчого, прокурора, судовим викликом; дотримання умов обраного запобіжного заходу; надання у передбачених законом випадках доказів тощо); існування випадків зловживання процесуальними правами тощо. При цьому слід враховувати, що використання процесуальних прав, зокрема, заявлення клопотань, скарг, не може розцінюватися як перешкоджання здійсненню провадження, за винятком випадків, коли йдеться про зловживання правом.

Згідно ст. 19 Конституції України, ст.307 КПК України слідчий суддя не уповноважений у порядку судового контролю визнавати рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора незаконними або протиправними. Такі ухвали підтверджують лише факт реалізації особою свого права на оскарження дій чи бездіяльності органів досудового розслідування, яке передбачено кримінально-процесуальним законодавством.

На даний час відсутні будь-які судові рішення або висновки компетентних органів, окрім іншого, прокурора вищого рівня, до компетенції якого згідно ст. 308 КПК України відноситься розгляд скарг щодо недотримання слідчим або прокурором розумних строків або допущення будь-яких інших процесуальних порушень, якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов`язків уповноваженими особами поліції та прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001367.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено та не надано доказів того, що йому завдано моральної шкоди працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов`язків.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить стягнути з державного бюджету України через ДКС України на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень, завданої неправомірними діями та бездіяльністю працівниками ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за №0001367.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладання адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відповідно до положень цього закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Пунктом 1 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно п.5 ст.3 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода.

Частинами 1, 5 та 6 статті 4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені п. 1 ст. 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, неодержаного громадянином за час відсторонення від роботи(посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів,що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків,вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Таким чином, до даних правовідносин позивачем безпідставно застосовано ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки зазначений Закон містить виключний перелік підстав для відшкодування моральної шкоди до якого розслідування кримінального провадження та скасування судом постанов слідчого про його закриття не відноситься. Також, зазначений Закон не застосовується для розрахунку відшкодування моральної шкоди з інших, ніж передбачених ним підстав.

На підставі викладеного, зазначений позивачем ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативну-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» для розрахунку відшкодування моральної шкоди до спірних правовідносин не застосовується.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку в позовних вимогах ОСОБА_1 до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пп.1, 3, 4 і 5 ст. З цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч.І ст.25 Бюджетного кодексу України ДКС України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Згідно п.5 Положення про ДКС України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 Казначейство України відповідно до покладених завдань, в тому числі, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1 п. 41 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 за №845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування: шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та судів. А на підставі п. 44 вказаного Порядку, безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ДКС України, в з`язку із відмовою у позовних вимогах до ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві.

Відповідно до п. 13 ч.2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» ОСОБА_1 від сплати судового збору під час розгляду страви звільнений.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторонни звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 130, 131, 141, 229, 263, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Територіального управління державного бюро розслідування, розташованого у м. Полтаві про стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

У позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди - відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Складання поновного тексту відкладено на 7 (сім) днів 18 березня 2021 року.

Позивач - громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуває покарання у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23» Міністерства юстиції України, що знаходиться за адресою м. Полтава, вулиця Пушкіна,91, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Відповідач - Територіальне управління державного бюро розслідування, розташоване у м. Полтаві, місцезнаходження 36014, м. Полтава, вулиця Соборності,37, .

Відповідач - Державна казначейська служба України, місцезнаходження 01601, м. Київ, вулиця Бастіонна,6, .

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, визначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресоюhttp://court.gov.ua/sud1622/з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Повний текст рішення виготовлено 18 березня 2021 року

Суддя І.О.Блажко