ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

справа № 646/515/13-ц

провадження № 22-ц/818/92/21

18 березня 2021 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів Бурлака І.В. Хорошевського О.М.,

за участю секретаря Огар І.В.,

учасники справи:

позивачі ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідач ОСОБА_4 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій Валентина Анатоліївна, ОСОБА_5 , Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Камінської Марини Ігорівни представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року в складі судді Шелест І.М.,

у с т а н о в и в:

У вересні 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій Валентина Анатоліївна, ОСОБА_5 , Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк»), Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі ТОВ «ОТП «Факторинг Україна»), про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що вони проживали за адресою: АДРЕСА_1 . У жовтні 2007 року вони погодились на пропозицію сина ОСОБА_8 укласти договір довічного утримання, після чого їх син привіз їх та свою дружину ОСОБА_4 до банку, де знаходився нотаріус, який попросив надати правовстановлюючі документи на підтвердження їх права власності на спірну квартиру. Син з невісткою обманули їх і замість договору довічного утримання був укладений договір купівлі-продажу їх квартири. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Відразу після похорон сина невістка сповістила, що за бажанням її померлого чоловіка саме вона є власником спірної квартири і що 23 жовтня 2007 році вони їй цю квартиру продали. Тоді ж їм стало відомо і про те, що квартира знаходиться в іпотеці банку. Однак будь-яких грошей за квартиру вони не отримували, про продаж квартири ніколи мова не йшла, оскільки з 1969 року вони постійно проживають у цій квартирі, це їх єдине житло, і у такому віці вони б ніколи не погодилися на переїзд. Будь-яких документів у бюро технічної інвентаризації для оформлення договору вони не замовляли і не доручали цього робити іншим особам.

Посилаючись на зазначені обставини і статті 216, 230 ЦК України, позивачі просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ними та ОСОБА_4 , повернути сторони у попередній стан та зобов`язати Бюро технічної інвентаризації м. Харкова скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що зареєстроване на ім`я ОСОБА_4 .

Справа розглядалась судами неодноразово.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Нікуліної Л. П., від 26 травня 2011 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , від 23 жовтня 2007 року. Повернуто сторони за вищевказаним договором купівлі-продажу у первісне становище. Зобов`язано Бюро технічної інвентаризації м. Харкова скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , що зареєстроване на ім`я ОСОБА_4 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Гуцал Л. В., Коростійової В. І., Ізмайлової Г. Н., від 14 червня 2012 року, заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року змінено та викладено його резолютивну частину в іншій редакції. Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 23 жовтня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В. А. за реєстровим номером 5368, - недійсним. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 та ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі колегії суддів: Макарчука М. А., Леванчука А.О., Мазур Л. М., Маляренка А. В., Писаної Т. О., від 19 грудня 2012 року заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26 травня 2011 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 14 червня 2012 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи позивачами уточнено позовні вимоги, в яких вони зазначали, що вони не мали наміру на продаж квартири. ОСОБА_4 тривалий час (до 19 січня 2009 року) не реєструвала за собою право власності на спірну квартиру, передбачаючи, що у разі перереєстрації вони можуть дізнатися про зміну власника, у комунальних установах ОСОБА_7 зареєстрований як власник квартири, комунальні послуги сплачує самостійно. Вони продовжують проживати у спірній квартирі. Відповідачка у квартирі не проживає, з реєстраційного обліку знялася та зникла, інтересу до квартири не проявляє, комунальні послуги не сплачує.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 остаточно просили суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений між ними та ОСОБА_4 , та повернути сторони у попередній стан.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Прошутя І. Д., від 07 липня 2015 року закрито провадження у справі у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, у зв`язку зі смертю позивача.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова, у складі судді Прошутя І. Д., від 07 липня 2015 року ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенко І. С., від 23 серпня 2017 року ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 липня 2015 року скасовано, а справу (у частині закриття провадження у справі) направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_7 . Визнано недійсним у 1/2 частині договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. за реєстровим № 5368, у частині продавця ОСОБА_7 . В іншій частині позовних вимог відмовлено з інших підстав.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_7 позовних вимог. ОСОБА_7 є особою похилого віку, на час укладання договору йому було 87 років, на момент розгляду справи у апеляційному порядку - 94 роки, за станом здоров`я він потребує стороннього догляду та допомоги, спірне житло є його єдиним місцем проживання, в якому він проживає з 1969 року, самостійно документами для укладання договору купівлі-продажу він або його дружина ОСОБА_1 не займалися, тому вважати що його волевиявлення було спрямовано на відчуження своєї частки квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу підстав немає. Врахувавши, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про те, хто є спадкоємцем після її смерті - відсутні, апеляційний суд дійшов висновку про неможливість задоволення позовних вимог в частині позивача ОСОБА_1 . Справу у цій частині було направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У вересні 2017 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подано до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року.

29 листопада 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_9 - представника ОСОБА_7 надійшло клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку зі смертю ОСОБА_7

04 грудня 2017 року ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ провадження у справі зупинено до залучення у справі правонаступників ОСОБА_7

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Відповідно до пункту 4 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

09 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року касаційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 червня 2019 року в складі судді Шелест І.М. заява ОСОБА_9 представника позивачів задоволена. До участі у справі залучено: в якості правонаступників ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_6 .

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року в складі судді Шелест І.М. позов задоволено. Визнано недійсним в Ѕ частині договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23 жовтня 2007 рооку, укладений між ОСОБА_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. за реєстровим № 5368, в частині продавця ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішення Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року, яким визнано недійсним у 1/2 частині договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 23 жовтня 2007 року, укладений між ОСОБА_7 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.А. за реєстровим № 5368, у частині продавця ОСОБА_7 , набрало законної сили. За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК Україна обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої прави, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

15 січня 2019 року Камінська Марина Ігорівна представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції грунтується на припущеннях щодо волевиявлення позивачів при укладенні спірного правочину з огляду на їх вік та бажання. Факт того, що позивач не отримувала гроші за договором купівлі-продажу спірної квартири не підтверджується належними та допустимими доказами. Разом з тим, 23 жовтня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № МL-702/359/2007, за умовами якого останньому надавався кредит для купівлі спірної квартири в сумі 97 900 швейцарських франків з датою остаточного повернення кредиту 23 березня 2027 року.

Зазначає, що під час розгляду справи Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса була проведена судово-почеркознавча експертиза, за висновком якої № 8069, складеним 27 серпня 2014 року, підписи в замовленні від 23 жовтня 2007 року, в акті поточних змін, в договорі-замовленні на відчуження квартири у графах «Домовладелец» та «Замовник» зроблені не ОСОБА_1 та не ОСОБА_7 . Однак це не є підставою для задоволення позову, оскільки належність підписів на замовленнях не була предметом доказування.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що ОСОБА_4 до 2010 року була зареєстрована в іпотечній квартирі, сплачувала комунальні послуги та обслуговувала на протязі трьох років кредит, предметом забезпечення якого була належна їй на праві власності спірна квартира.

10 березня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Дорогій В.Ає, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 рішення суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_7 та ОСОБА_1 належала на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 50, 51).

23 жовтня 2007 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 з однією сторони та ОСОБА_4 з іншої укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири, відповідно до якого відповідач набула у власність спірну квартиру (т. 1 а.с. 48, 49).

23 жовтня 2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 97 900, 00 швейцарських франків (а. с. 16-20). Майновим поручителем за вказаним кредитним договором відповідно до договору поруки від 23 жовтня 2007 року стала ОСОБА_4 , яка діяла за попередньою згодою свого чоловіка, сина позивачів, ОСОБА_8 . Предметом іпотеки стала спірна квартира (т. 1 а. с. 21-23).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є особою похилого віку, на час укладання договору купівлі-продажу їй та її чоловікові було 87 років, на момент розгляду справи у суді першої інстанції їй було 94 роки, за станом здоров`я вона потребувала стороннього догляду та допомоги, спірне житло було її єдиним місцем проживання, в якому вона проживала з 1969 року, самостійно документами для укладання договору купівлі-продажу вона або ОСОБА_7 не займалися.

Після укладення оспореного договору купівлі-продажу ОСОБА_7 та ОСОБА_1 продовжували проживати у спірній квартирі, сплачувати комунальні послуги, підтримувати її у належному стані.

Витяг, виданий комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Харківське МБТІ»), на підставі якого було проведено відчуження квартири, не містить відомостей про мету його складання (продаж квартири).

Відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С.Бокаріуса № 8069 від 27 серпня 2014 року підписи у замовленні від 03 жовтня 2007 року, в акті поточних змін, в договорі-замовленні на відчуження квартири у графах «Домовладелец» та «Замовник» зроблені не ОСОБА_1 , а також не ОСОБА_7 (т. 2 а. с. 163-178).

Встановлено, що витяг з КП «Харківське МБТІ» на відчуження квартири отримувала стороння особа, якій повноваження на представлення інтересів ОСОБА_7 та ОСОБА_1 не надавались.

Згідно з частиною першою статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 60 ЦПК України, 2004 року, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з частиною третьою статті 203 ЦК волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спір про визнання угоди недійсною, суд з`ясовує наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Встановивши, що після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу позивач та її чоловік продовжували проживати у спірній квартирі до своєї смерті, сплачувати комунальні послуги, підтримувати її у належному стані, у силу свого похилого віку та за станом здоров`я останні потребували стороннього догляду та матеріальної допомоги, спірне житло було їхнім єдиним місцем проживання, в якому вони проживали з 1969 року, самостійно документи для укладання договору купівлі-продажу не замовляли і не оформлювали, а відповідач ОСОБА_4 повідомила позивачам недостовірну інформацію щодо істотних умов договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 , правонаступниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на відчуження своєї частки квартири шляхом укладання договору купівлі-продажу.

Вказані обставини були встановлені рішенням Апеляційного суду Харківської області від 23 серпня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року.

За правилами частини четвертої статті 82 ЦПК Україна обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої прави, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (статя375 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Камінської Марини Ігорівни представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 19 березня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді І.В.Бурлака

О.М.Хорошевський