СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/74/21
ун. № 759/5071/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, що подається до суду до подання позовної заяви,

В С Т А Н О В И В:

15.03.2021р. ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою до подачі позовної заяви в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - нежиле приміщення, місцезнаходження якого: АДРЕСА_1.

В обгрунтування заяви посилалася на те, що 11.07.2007р між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір № 49.35/323/07-НВС за умовами якого вона отримала від банку кредит у розмірі 198 000,00 доларів США на строк до 11.07.2025р. для придбання нерухомого майна та зобов`язувалась у строк та на умовах визначених кредитним договором, сплатити кредитну заборгованості, яка складається з суми отриманого кредиту та плати відсотків за користування кредитом. З метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 49.35/323/07-НВС від 11.07.2007р. між ОСОБА_1 та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено іпотечний договір № 33/323/07-НВС, у відповідності до умов якого заявником було передано у забезпечення зобов`язань за кредитним договором в іпотеку належне їй майно - нежиле приміщення АДРЕСА_1 , площею 90,70 кв.м. 28.11.2008р. між сторонами було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору № 49.35/323/07 НВС від 11.07.2007р., якою встановлено нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретної (збільшеної) процентної ставки 14,83 % річних, замість перемінної процентної ставки, яка на момент укладання кредитного договору складала суму 11%, перемінна процентна ставка +1,83 % річних фіксована процентна ставка =12,83 % . ОСОБА_1 сумлінно виконувала свої зобов`язання за кредитом, і здійснювала щомісячні платежі в розмірі 2 380, 44 дол. США, а з 28.11.2007р. на підставі додаткової угоди № 2 - 2 637,74 дол. США. За договором купівлі-продажу прав вимоги 20.05.2013п. ПАТ «Дельта Банк» придбало у ВАТ «Кредитпромбанк» права вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договором № 49.35/323/07-НВС. Не зважаючи на сумлінне виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань, ПАТ «Дельта Банк» постійно без наявних підстав застосував до неї штрафні санкції. Фактично з 02.03.2015р .виконання кредитних зобов`язань стало неможливим. 21.12.2019р. ТОВ «ФК «Фактор Плюс» придбало у ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитами, в тому числі за кредитним договром № 49.35/323/07 -НВС. 23.02.2020р. заявник випадково дізналась, що належне їй на праві приватної власності нежиле приміщення АДРЕСА_1 , виставлено на продаж з електронних торгів «СЕТАМ». З витягу державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що вказане приміщення вже не належить заявнику, а його власником є ТОВ «Синай 10», засноником якого є ТОВ «ФК «Фактор Плюс». 26.11.2020р. приватним нотіріусом КМНО Чорнєй В.В. за реєстровим № 1490 було посвідчено іпотечний договір, згідно якого, іпотекодержателем є ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс». Правочином основного зобов`язання є кредитний договір № 16/11/20-2 від 26.11.2020р. укладений між ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» та ТОВ «Синай 10». Вказаний правочин є недійним, оскільки у ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» відсутнє право на провадження господарської діяльності з надання такого виду фінансових послуг, як надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту. Заявник вважає, що ТОВ «Синай 10, 19.11.2020р. без будь-яких правових підстав заволодів належним на праві приватної власності нерухомим майном. На даний час на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 накладено арешт приватним виконавцем та здійснюється його реалізація за допомогою електронних торгів. ОСОБА_1 має намір звернутися до суду з позовом про визнання протиправним дій державного реєстратора та скаування рішення про реєстрацію права власності за ТОВ «Синай 10». Заходи забезпечення позову вважає за необхідне невідкладно вжити - оскільки якщо такі заходи не відбудуться, буде можливість здійснення подальшого продажу нежилого приміщення за допомогою електронних торгів, а в разі невжиття заходів забезпечення позову, виникнуть складнощі у поновленні її прав, оскільки майно у подальшому буде відчужене і потрібно буде повертати його від інших осіб, які можуть набути статус добровільного набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з натупних підстав.

11.07.2007р. ОСОБА_1 придбала нежиле приміщення АДРЕСА_1, місцезнаходження якого: АДРЕСА_1 , площею 90,70 кв.м.

11.07.2007р. між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 33/323/11323/07-НВС, предметом якого є нежиле приміщення, місцезнаходження якого: АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, станом на 25.02.2021р. нежитлове приміщення АДРЕСА_1, місцезнаходження якого: АДРЕСА_1 , площею 90,70 кв.м.належить на праві приватної власності ТОВ «Синай 10».

Як вбачається із вищевказаної інформації на нежитлове приміщення АДРЕСА_1, місцезнаходження якого: АДРЕСА_1 , площею 90,70 кв.м. накладено арешт (дата державної реєстрації 28.12.2020р.).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;2) забороною вчиняти певні дії;3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до ч. 1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається:

1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо;

2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом;

3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Крім того, відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Значення цього інституту полягає в тому, що ним захищаються права позивача у разі несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, продати чи знищити його та з метою попередження інших потенційних труднощів, що виникають під час реалізації рішення суду у конкретній справі.

Клопотання позивача не містить обґрунтування вжиття забезпечення позовних вимог та даних про те, що відповідач в майбутньому може зробити неможливим виконання рішення суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України и подаються сторонами та іншими учасниками справи доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що в даному випадку заява про вжиття заходів забезпечення позову грунтується виключно на припущеннях заявника, не надано суду жодного належного, допустимого та достовірного в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу, а тому підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.151-153, 293 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, що подається до суду до подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту підписання її суддею.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко