Справа № 2-4862/10
УХВАЛА

іменем України

"29" грудня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Туровської К.Б.,

стягувача ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Житомира клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2010 року №2-4862/10,

ВСТАНОВИВ:

До Корольовського районного суду м. Житомира 09 грудня 2021 року надійшло вказане клопотання, де ОСОБА_3 просить у цивільній справі №2-4862/10 за позовом ОСОБА_1 до нього про стягнення грошових коштів, скасувати заходи забезпечення позову в частині арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 , які були вжиті ухвалою суду №2-4862/10 від 15 листопада 2010 року.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 вказує, що 25 листопада 2010 року Корольовським районним судом м. Житомира у цивільній справі №2-4862/10 було ухвалене рішення щодо стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 1 502 569,00 грн. Вказане рішення виконане повністю, у зв`язку з чим необхідність в забезпечені позовної заяви відпала.

У судовому засіданні представник заявника, адвокат Нестерчук С.С., вимоги свого довірителя підтримала та пояснила, що виконання рішення підтверджується розпискою стягувача ОСОБА_1 від 13.09.2017. Будинок, на який накладено арешт, належить ОСОБА_4 і арешт на нього порушує права останньої. Боржник ОСОБА_3 має інше майно, на яке може бути звернуто стягнення, зокрема будинок по проїзду Академіка Омелянського. Ухвала суду №2-4862/10 6/296/39/2 від 25 серпня 2020 року щодо відмови у задоволенні заяви ОСОБА_3 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №2-4862/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів, не має значення для даного спору, оскільки вирішувалось інше питання.

Крім того, представник заявника надала суду копію розписки стягувача ОСОБА_1 від 13 вересня 2017 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28 грудня 2021 року (т.3 а.с.41, 52-54).

Стягувач 28 грудня 2021 року надав суду письмові заперечення на заяву про скасування заходів забезпечення позову, які в судовому засіданні підтримав та зазначив, що судове рішення 25 листопада 2010 року не виконане. Боржником не представлено доказів його виконання. Факт не виконання рішення підтверджено ухвалою суду №2-4862/10 6/296/39/2 від 25 серпня 2020 року, а накладення арешту на неналежне боржнику нерухоме майно, не порушує прав останнього (т.3 а.с.46).

Копія заперечень вручена представнику боржника в судовому засіданні.

Також, стягувачем надано суду копію ухвали Корольовського районного суду м. Житомира №296/3289/13-ц 6/296/4/15, де у спільному майні подружжя визначена частка боржника (т.3 а.с.25-28).

Представник боржника заперечувала проти приєднання до матеріалів справи письмових заперечень стягувача, оскільки їх копія не була направлена учасникам справи. Суд відхилив заперечення, оскільки представник боржника отримала копію заперечень в судовому засіданні і на питання суду не заявила про надання їй часу для ознайомлення.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява боржника задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Встановлено, що заходи забезпечення позовної заяви ОСОБА_1 у цивільній справі №2-4862/10 за позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів були вжиті ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира №2-4862/10 від 15 листопада 2010 року шляхом накладення арешту на: житловий будинок АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_3 ; житловий будинок АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_3 , що належать ОСОБА_5 ; на все рухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_3 за місцем його проживання в АДРЕСА_4 (т.1 а.с.12).

Рішенням Корольвського районного суду м. Житомира №2-4862/10 від 25 листопада 2010 року, що набрало законної сили, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 отриманий аванс, сплачений судовий збір і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у загальній сумі 1 502 569,00 грн. (т.1 а.с.32-33).

Для примусового виконання рішення суду, 22 грудня 2010 року Корольовським районним судом м. Житомира було видано виконавчий лист, який в даний час знаходиться на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирські області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), виконавче провадження №24073936 (т.2 а.с.193-225).

Ухвалою Корольовського районного суду №296/3289/13-ц 6/296/4/15 від 20 травня 2015 року, яка набрала законної сили, визначено, що частка ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1 становить 1/2 частина (т.1 а.с.291-294).

Учасники справи у судовому засіданні не заперечили цих обставин.

Відповідно до ч.7, 8 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Вказана норма введена в дію після постановлення судом ухвали про забезпечена позову та після відкриття виконавчого провадження (01.02.2011), отже не може бути застосована в частині вказівки на дев`яносто днів, тому суд не досліджує це питання. Для визначення підставності заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову дослідженню підлягає стан виконання рішення суду.

У провадженні Корольовського районного суду м. Житомира на розгляді перебувала заява ОСОБА_3 про визнання вказаного виконавчого листа №2-4862/10 таким, що не підлягає виконанню. Заява була мотивована тим, що рішення суду, на думку ОСОБА_3 , було виконане (т.2 а.с.116-117). Ухвалою суду від 25 серпня 2020 року, що набрала законної сили, було відмовлено у задоволенні заяви (т.2 а.с.241-244).

При цьому суд в ухвалі встановив такі обставини: «… Зважаючи на те, що в рахунок погашення боргу за вказаним рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25.11.2010 по справі №2-4862/10 ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачено 1 053 000,00 грн. згідно розписки від 13.09.2018 та розписки від 09.07.2013, тоді як згідно вказаного рішення сума боргу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 становить 1 500 749,00 грн., слід зробити висновок про те, що стягнення за виконавчим листом №2-4862/10 відбулось частково. З урахуванням встановлених обставин справи, відсутні підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. …».

Вказаною ухвалою вирішено питання по суті, тобто суд на підставі встановлених обставин прийняв рішення, яке обов`язкове для учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03.07.2018 у справі №917/1345/17, преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.258 ч.1 ЦПК України, судовими рішеннями є, в тому числі ухвали, отже вказані вище обставини, які встановлені ухвалою від 25 серпня 2020 року не доказуються при розгляді даної заяви про зняття арешту.

У постанові Верховного суду 24 листопада 2021 року у справі №390/348/17 викладено такий висновок: Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно.

Одночасно вказана ухвала є письмовим доказом в розумінні ст.95 ЦПК України, який підтверджує факт невиконання рішення суду від 25 листопада 2010 року. Боржником цей доказ не спростовано.

З викладеного суд робить висновок, що станом на день постановлення ухвали суду від 25 серпня 2020 року, рішення суду від 25 листопада 2010 року у справі №2-4862/10 не було виконано.

Боржником не представлено доказів сплати на користь стягувача будь-яких коштів після 25 серпня 2020 року на виконання рішення суду, отже рішення суду на момент розгляду даної заяви є не виконаним, тому відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Щодо розписки від 13 вересня 2018 року, копію якої надала представник боржника, суд констатує, що загальна сума, що визначена цією розпискою, є меншою від суми, яка визначена рішенням суду про стягнення з боржника на користь стягувача, що також підтверджено вказаною ухвалою.

Інших доказів, які б підтверджували факт виконання рішення суду, боржником не надано.

Вказівку представника боржника про те, що забезпечення позову порушує права інших осіб, суд знаходить неспроможною, оскільки факт накладення арешту на майно, яке не належить боржнику, не порушує прав цього боржника. Особа, яка вважає себе власником, має право самостійно звернутись з відповідним позовом про зняття арешту. Крім того, суд звертає увагу, що ця обставина не була підставою вимог боржника, які розглядаються.

Наявність у боржника іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, не є підставою для зняття арешту. Крім того, суд звертає увагу, що рішення не виконується протягом десяти років, належних доказів наявності іншого майна не представлено.

На підставі викладеного та керуючись статтями 158, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2010 року №2-4862/10, а саме, арешт житлового будинку АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. П. Сингаївський