Провадження №6/760/296/21
Справа № 2-5564/11
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Букіної О.М.

при секретарі - Цигановій Ю.М.

представника заявника - ОСОБА_1

представника боржника-1 -ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві заяву ОСОБА_2 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 про стягнення боргу та штрафних санкцій, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2020 року заявник звернувся до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документу та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що на підставі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року у цивільній справі № 2-5564/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу та штрафних санкцій було видано стягувачу виконавчі листи від 30.01.2012 року про стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь стягувача грошових коштів у розмірі 4 514 874,32 грн.

Вказує, що зазначені виконавчі листи були своєчасно пред`явленні до виконання, проте судове рішення так і не було виконано.

Стверджує, що він неодноразово звертався до Відділу примусового виконання Управління ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві щодо втрати виконавчих документів та щодо ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження, проте жодної відповіді отримано не було.

Посилається, що постанов про закриття виконавчих провадження разом із виконавчими документами ним засобами поштового зв`язку отримано також не було.

Вказує, що про факт закриття виконавчих проваджень та втрати виконавчих документів заявнику стало відомо лише 17.05.2018 року згідно із відповіді виконавчої служби, а тому просить суд видати дублікати виконавчих документів та поновити строк пред`явлення їх до виконання.

Враховуючи викладене вище, просить заяву задовольнити.

31.12.2020 року до суду представником боржника ОСОБА_3 - ОСОБА_8 подано письмові заперечення проти поданої заяви у яких останній просив суд відмовити у їх задоволенні.

В обґрунтування поданих заперечень зазначив, що заявником не надано доказів втрати виконавчого документу, а тому у задоволенні поданої заяви слід відмовити.

Крім того зазначає, що заявником не обґрунтовано причин пропуску звернення із виконавчими документами до виконання, а також підстав для його поновлення.

З урахуванням викладеного просить суд відмовити у задоволенні поданої заяви.

У судовому засіданні представник заявника подану заяву підтримав та просив суд її задовольнити із підстав зазначених у ній.

Представник боржника-1 у судовому засіданні проти поданої заяви заперечив із підстав зазначених у письмових запереченнях та просив суд відмовити у її задоволенні.

Боржник-2, боржник-3 та заінтересовані особи у судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомленні належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили, проте їх неявка не перешкоджає розгляду даної заяви.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Судом встановлено, що 20.12.2011 року рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа - ОСОБА_6 про стягнення боргу та штрафних санкцій задоволено частково, стягнуто солідарно із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 4 514 874,32 грн. (а.с. 91-94).

30.01.2012 року Солом`янським районним судом м. Києва було видано виконавчі листи (а.с. 100).

Згідно вимог Закону України «Про виконавче провадження» строк для виконання судових рішень визначається з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

З матеріалів справи вбачається, що вказане вище рішення суду набрало законної сили 09.01.2012 року.

У матеріалах справи наявні копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 36066937 від 22.01.2013 року із виконання виконавчого листа № 2-5564/11 від 30.01.2012 року боржником за яким є ОСОБА_4 (а.с. 173).

16.01.2013 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Маховою Д.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 35945745 із виконання виконавчого листа № 2-5564/11 від 30.01.2012 року боржником за яким є ОСОБА_3 (а.с. 174).

28.11.2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Маховою Д.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 35946033 із виконання виконавчого листа № 2-5564/11 від 30.01.2012 року боржником за яким є ОСОБА_5 (а.с. 172).

Відповідно до листа головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Київській обл. Перепелиці А.В. вбачається, що у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 45956434 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5564/11 від 30.01.2012 року, проте оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів майна боржника на яке можливо звернути стягнення не виявлено, тому 04.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Копію постанови та оригінал виконавчого листа № 2-5564/11 від 30.01.2012 року направлено стягувачу за адресою зазначеною у виконавчому документі (а.с. 171).

У поданій заяві заявник посилається, що матеріали виконавчих проваджень були знищені, а засобами поштового зв`язку оригінали виконавчих документів ним отримано не було.

Проте, із матеріалів справи та поданої заяви не вбачається факт знищення матеріалів виконавчих проваджень та як наслдіок втрати оригіналів виконавчих документів.

Відповідно до п.2 ч.1, п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, діючій на момент ухвалення рішення та видачі виконавчого листа) рішення суду може бути пред`явлено до виконання протягом року.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлювались для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його постановлення.

Так, метою застосування ст. 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, так і від чинників, що не пов`язаних з людським фактором.

Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, протягом строку, який пропущено, що підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони на вчинення певної дій.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, заявник посилається, що йому стало відомо про факт закриття виконавчих проваджень лише 17.05.2018 року.

Не заперечуючи такого права у заявника, суд у той же час звертає увагу на наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що заявник 18.04.2018 року звертався до Управління ДВС ГТУЮ у м. Києві із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження (а.с. 167).

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що заявник 18.04.2018 року звертався до в.о. начальника управління відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ у Київській обл. Телявського А.М. із заявою про необхідністю вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 45956434, а також 22.06.2018 року із заявою про необхідністю вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП №36066937 (а.с. 169, 170).

Як зазначено вище, рішення в справі набрало законної сили 09.01.2012 року, проте заявник лише у 2018 році звернувся до ДВС із заявою про ознайомлення матеріалами виконавчого провадження.

Матеріали справи не містять та у судовому засіданні не встановлено доказів того, що заявник у період із 2012 року по 2018 рік, а також із 2018 року по 2020 рік (дату звернення із заявою до суду) цікавився рухом виконавчих проваджень із примусового виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року, здійснював дії для з`ясування обставин щодо виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2011 року.

Будь-яких доказів того, що заявник не мав об"єктивної можливості або існували підстави, які перешкоджали контролювати хід виконання рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 20.12.2011року, заявник до суду не надав.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Судом у встановлені законом строки були захищені порушені права заявника, справа була розглянута в розумні строки, визначені ст.157 ЦПК України (в редакції, діючій на момент ухвалення рішення).

Тобто, заявник, як стягувач, мав можливість звернути ухвалене судом рішення до виконання в визначені законом строки, які є достатніми у порівнянні з встановленими законом строками розгляду справи.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

В той же час, Європейський суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи викладене, суд вважає, що заявник не навів будь-яких доказів поважності причин пропуску строку звернення виконавчого листа до виконання, отримавши виконавчий лист у справі уже після спливу цього строку, а приведені ним причини пропуску цього строку, виходячи з приведеного вище аналізу, на думку суду, не можуть вважатися поважними, а тому підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. 433 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа,відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Букіна О.М.