Справа № 621/2756/20
Провадження № 6/621/12/21
Ухвала

Іменем України

22 березня 2021 року м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючий - суддя Вельможна І.В.,

секретар судового засідання Акулова А.М.,

заявник (боржник) ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (стягувач) Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

представник - Станішевський Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 січня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

08.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеною заявою в якій просить розстрочити виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04.01.2021 про стягнення з нього заборгованості на користь АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором б/н від 13.03.2014 у розмірі 10309 грн. 39 к. на один рік, тобто до 15.01.2022, рівними частинами.

В обґрунтування заяви, вказано, що 04.01.2021 Змїївським районним судом Харківської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 621/2756/20 за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 13.03.2014 у розмірі 10309 грн. 39 к.

ОСОБА_1 , посилається на те, що він не працює, доходів не має, має на утриманні цивільну дружину - ОСОБА_2 , яка вагітна, на теперішній час не працює. На утриманні має хвору матір - ОСОБА_3 , яка страждає важким захворюванням, потребує постійного лікування та витрат на ліки. Просить також врахувати, що невдовзі в нього народиться дитина, що потребуватиме чималих коштів. Крім того, зазначає що в зв`язку з встановленням на території України карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, йому вкрай важко влаштуватися на роботу. Він не має можливості сплатити заборгованість одним платежем, однак має намір добровільно виконати рішення суду, а тому просить суд розстрочити виконання рішення на один рік до 15.01.2022 рівними частинами.

Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 09.02.2021 призначено судовий розгляд заяви на 19.02.2021.

19.02.2021 в зв`язку з неявкою учасників судове засідання відкладено.

03.03.2021 за клопотанням представника АТ КБ «Приватбанк» Станішевського Л.В. судове засідання відкладено до 22.03.2021

09.03.2021 до канцелярії суду надійшов відповідь на заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 січня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій представник АТ КБ «Приватбанк» Меркулова В.В. просить відмовити у розстроченні виконання рішення, посилаючись на те, що обставини викладені боржником у своїй заяві не можуть бути підставою для відстрочення судового рішення, оскільки сам по собі сімейний стан боржника не є винятковими обставинами, які ускладнюють виконання судового рішення, більш того договір оформлений на Клієнта і зобов`язання по його виконанню покладаються безпосередньо на нього, а не третіх осіб. Крім того боржник є працездатним.

Заявник ОСОБА_1 22.03.2021 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні заяви наполягав з підстав викладених у ній.

Представник АТ КБ «Приватбанк» Станішевський Л.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви.. Вважав що обставини на які посилається боржник у своїй заяві не є винятковими.

Заслухавши пояснення представника, дослідивши та оцінивши докази, які містяться в заяві про розстрочення виконання рішення, відповіді на заяву про розстрочення виконання рішення та матеріалах справи, суд дійшов наступного:

Заочним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 04.01.2021 позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 13.03.2014 у розмірі 10309 грн. 39 к. та судовий збір у розмірі 1692 грн. 95 к., в іншій частині позовних вимог позивачу відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 03 лютого 2021 року.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013від 26 червня 2013року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Згідно частини 1 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини 3 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України, підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно частини 4 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до частини 5 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Перелік обставин, що можуть бути підставою для відстрочки або розстрочки виконання, зміни чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Таким чином, у процесі виконання виконавчого документа державним виконавцем можуть виникнути обставини, що перешкоджають або утруднюють примусове виконання.

До таких можна віднести обставини, які свідчать про те, що матеріальне становище боржника не дає змоги виконати вимоги виконавчого документа у встановлені строки чи є спосіб або порядок виконання більш вигідний для боржника.

У частині 1статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

За змістом статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» задоволення заяви про відстрочення виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає з урахуванням установлених обставин, які ускладнюють або виключають виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виходячи з вимог цивільного процесуального закону та вимог ст. 435 ЦПК України надання розстрочки виконання рішення суду має винятковий характер.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.10 своєї постанови від 26.12.2003 року за № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Частиною 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1статті 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В заяві як на причину для розстрочення виконання рішення суду заявник послався на скрутне матеріальне становище та наявність на утриманні непрацездатної, вагітної цивільної дружини ОСОБА_2 . Однак, складне матеріальне становище та наявність на утриманні цивільної дружини не позбавляє відповідача обов`язку виконати судове рішення, а дані причини не є винятковим випадком та порушує принцип обов`язковості виконання рішення суду, порушує права позивача (стягувача) на належний судовий захист результатом якого має бути повне виконання рішення суду у встановлений законом строк.

Щодо посилань відповідача на хворобу матері ОСОБА_3 , слід зазначити, що тяжке захворювання членів сім`ї боржника відповідно до вимог частини 4 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України може бути врахована судом при вирішенні питання про розстрочення виконання рішення суду, проте заявником не надано доказів, що захворювання члена його сім`ї є дійсно тяжким, також не надано відомостей про розмір витрат, які має нести заявник для лікування. При цьому доказів часткового виконання рішення суду в розмірі, який може здійснювати відповідач, суду також не надано.

Також, заявником по справі не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що станом на теперішній час (22 березня 2021 року) його дохід не дозволяє сплачувати заборгованість за рішенням суду.

Щодо посилання заявника на неможливість працевлаштування в зв`язку з встановленням на території України карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, слід зазначити, що заявником не надано документи, які б підтверджували перебування відповідача на обліку у Державній службі зайнятості України, як особи, яка шукає роботу та потребує державної допомоги по безробіттю.

Аналіз положення частини 3 статті 435 Цивільного процесуального кодексу України свідчить про винятковий характер обставин, за наявності яких суд приходить до висновку про обґрунтованість відстрочення виконання судового рішення.

Оцінюючи докази у їх сукупності і взаємному зв`язку та враховуючи фактичні обставини справи, суд вважає, що заявником не доведено виключних обставин для надання відстрочки, при цьому, суд звертає увагу, що безпідставне та необґрунтоване розстрочення виконання рішення суду буде порушувати законні права та інтереси стягувача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 18, 260, 353, 354, 435 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Зміївського районного суду Харківської області від 04 січня 2021 року по цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з дня складання повної ухвали.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Зміївський районний суд протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Повний текст ухвали складено 23 березня 2021.

Суддя: