Справа № 699/967/18
Номер провадження № 2/699/22/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 року м. Корсунь-Шевченківський

Корсунь-Шевченківський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Свитки С.Л.,

за участю секретаря судового засідання Таран О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Попової Л.П.,

представників відповідача Попельнюх Т.І., Назаренка С.М.

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у залі судових засідань Корсунь-Шевченківського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору та іпотечного договору недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом та відповідно до позовних вимог просив визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір №CSK0GK00000192 та Договір іпотеки будинку по АДРЕСА_1 , укладені між сторонами 31.07.2007 року.

Позов мотивований тим, що при укладенні вищевказаного кредитного договору порушені його права як споживача згідно з нормами Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», зокрема:

-банк не проводив переддоговірної роботи та не надав йому, як споживачу фінансових послуг інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахування процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з обслуговуванням та погашенням кредиту;

-умови надання кредиту йому не оголошувалися, не вручались, ним не підписувалися;

-графік платежів в день укладення кредитного договору йому не надавався, на час укладення договору він не був обізнаний із законодавством, що регулює відносини в сфері кредитування;

-банк включив в умови договору оплату за послуги, яких він не надавав та які згідно Закону України «Про захист прав споживачів» не є послугами у кредитних відносинах, а саме виплата винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

З огляду на вищезазначене, позивач просив визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір №CSK0GK00000192 та Договір іпотеки будинку по АДРЕСА_1 , укладені між сторонами 31.07.2007 року.

До початку розгляду справи позивачем збільшені позовні вимоги та просив визнати недійсною з моменту укладення Додаткову угоду від 27.04.2011 року до кредитного договору, укладену між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» та застосувати реституцію, як наслідок недійсності правочину.

Ухвалою суду від 18.10.2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого засідання (а.с.32-33 т.1).

Представником АТ КБ «ПриватБанк» подано відзив на позов, у задоволенні якого просив відмовити та застосувати строк позовної давності (а.с.45-47 т.1).

15.03.2019 року по справі проведено підготовче засідання та залучено в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (а.с.79-82 т.1).

Ухвалою суду від 05.07.2019 року витребувані у АТ КБ «ПриватБанк» докази (а.с.137-139 т.1).

Ухвалою суду від 24.09.2019 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено (а.с.178-182 т.1).

Ухвалою суду від 24.02.2020 року поновлено провадження у справі (а.с.200 т.1).

Ухвалою суду від 28.09.2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу, на час проведення якої провадження у справі зупинено (а.с.27-32 т.2).

Ухвалою суду від 25.01.2021 року поновлено провадження у справі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 з`явився, змінений позов підтримав та просить задовольнити.

В судове засідання представник позивача адвокат Попова Л.П. з`явилася, змінений позов підтримала та просить задовольнити. Пояснила, що перед укладенням кредитного договору банком з позивачем не було проведено роз`яснювальну роботу, не ознайомлено з умовами кредитного договору, порушено вимоги ч.2 ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів». Позивач підписував додаткову угоду до кредитного договору, в анкеті-заяві стоїть не його підпис. Недійсність кредитного договору має наслідком недійсність іпотечного договору та додаткової угоди до кредитного договору. Щодо застосування реституції, то на погашення боргу, сплачена сума, яка перевищує суму кредиту.

В судове засідання представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Попельнюх Т.І. з`явилася, позов не визнала та просить відмовити у його задоволенні. Надала пояснення аналогічні відзиву. Просила застосувати строк позовної давності. Пояснила, що позивач особисто підписував усі банківські документи щодо кредиту, іпотеки, додаткової угоди. Страхові платежі перераховані страховій компанії.

В судове засідання третя особа ОСОБА_2 з`явилася, просила задовольнити змінений позов.

В судове засідання третя особа ОСОБА_3 не з`явився, про дату, час, місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується даними Укрпошти про вручення поштового відправлення №321, причини неявки не повідомив (а.с.52 т.2).

Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача, відповідача, третьої особи, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити в силу наступного.

У судовому засіданні встановлено, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року, (а.с. 9-11 т.1).

Відповідно до п.1, 2 Статуту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 червня 2019 р. № 594, акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) є державним банком.

Банк утворений відповідно до установчого договору від 7 лютого 1992 р. у формі товариства з обмеженою відповідальністю під найменуванням Комерційний банк "ПриватБанк" та зареєстрований Національним банком 19 березня 1992 р. за реєстраційним № 92.

Відповідно до установчого договору від 6 липня 2000 р. та на підставі рішення установчих зборів акціонерів від 6 липня 2000 р. Комерційний банк "ПриватБанк" був реорганізований шляхом зміни організаційно-правової форми у закрите акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк".

Рішенням загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 р. було змінено тип Банку на публічне акціонерне товариство та його найменування на публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк".

Наказом Мінфіну від 21 травня 2018 р. № 519 (рішенням єдиного акціонера Банку) було змінено тип Банку на приватне та його найменування на акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк".

Банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", яке було правонаступником всіх прав та обов`язків товариства з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "ПриватБанк".

Відповідно до ч.2 ст.5 Закону України «Про акціонерні товариства» від 17 вересня 2008 року № 514-VI зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

Акціонерне товариство припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим підприємницьким товариствам - правонаступникам (шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації, що передбачено ч.1 ст.79 Закону.

Відповідно до п.7.1 кредитного договору позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 24 545 доларів США (20000 доларів США - на придбання житла, 4545 доларів США - на сплату страхових платежів) зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а ОСОБА_1 зобов`язався провести погашення кредиту, процентів та інших платежів в порядку, сумах і строки, передбачені Договором (п.п. 1.1., 2.1.1., 2.2.2. - 2.2.4., 3.1., 3.2.). Розмір щомісячного платежу становить 249,08 доларів США.

Відповідно до п.3.1. та п.3.2 Договору за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в п.7.1. змінної частини Договору.

При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп.1.1., 2.2.4, 2.3.3. Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п.7.4. Договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту відсотки сплачуються позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п.1.1. суму щомісячного платежу за Договором (у випадку погашення заборгованості шляхом надання щомісячного платежу і установлення його суми в п.1.1).

Відповідно до п.3.3. Договору погашення направляється насамперед на відшкодування збитків банку (п.2.2.9, 2.3.8), потім пені, згідно розділу 4 Договору, потім комісії по кредиту, потім простроченої винагороди, потім прострочених відсотків і лише потім простроченої заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.5.4. Договору при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань передбачених Договором більш ніж на 30 днів банк змушений звернутись до суду, а позичальник при таких обставинах зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до додаткової угоди від 27.04.2011 року до Договору викладено в новій редакції п.7.1 Договору і згідно якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти на строк з 31.07.2007 року по 31.07.2027 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 27 343, 48 доларів США (20000 доларів США - на придбання житла, 7343,48 доларів США - на сплату страхових платежів) зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,09% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 Договору. Погашення заборгованості за Договором здійснюється щомісяця, починаючи з 22.04.2011 року у сумі по 316,55 доларів США на погашення заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії, в період з 21 по 28 число кожного місяця. Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (штрафи, пеня) за Договором встановлена сторонами тривалістю 50 років (а.с.133 т.1).

Додаткова угода підписана сторонами.

31.07.2007 року між ОСОБА_1 (іпотекодавець) та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (іпотекодержатель) укладений договір іпотеки № CSK0GK00000192 (а.с.12-14), предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в п.35.3 цього Договору, в забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. За цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором № CSK0GK00000192, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем (п.35.1, 35.2).

Згідно п.35.3 в забезпечення виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, належне йому на праві власності згідно договору купівлі-продажу №2152, посвідченого приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Грищенко С.Г. 28.07.2007 року та зареєстрованого в Корсунь-Шевченківському виробничому підрозділі Черкаського обласного об`єднаного бюро технічної інвентаризації, а саме житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 .

Договір іпотеки діє до повного виконання іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Також в забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань перед позивачем за Договором (з урахуванням внесених до нього змін) було укладено договори поруки із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 27.04.2011 року, згідно яких у п.16 зазначено, що кредитор на вказану дату надав боржнику ОСОБА_1 кредит у сумі 27 343,48 доларів США, які боржник повинен повернути з 31.07.2007 року по 31.07.2027 року включно з щомісячним погашенням такого згідно графіку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.09 % за місяць, у період: з 21 по 28 число кожного місяця, а також сплатити винагороду, пеню (а.с.73-76 т.1).

За положеннями ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Однак, як вбачається із матеріалів справи, збільшення процентної ставки за кредитом в даному випадку (з 0,92% на місяць на 1,09% на місяць) відбулося шляхом укладення додаткової угоди до кредитного договору 27.04.2011 року та цього ж числа були укладені договори поруки.

Відповідно до договорів поруки, укладених із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останні, як поручителі відповідають перед банком за виконання зобов`язань за Договором в тому ж розмірі, що і боржник ОСОБА_1 , включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (п.2 договору поруки).

У випадку невиконання боржником зобов`язань за Договором, боржник і поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники (п.4 договору поруки).

У випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого Договором, банк направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання (п.5 договору поруки). Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі банку, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги, зазначеної в п.5 договору поруки (п.6 договору поруки.

Відповідно до п.12 Договорів поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Договором.

Відповідно до ст.ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У даних договорах поруки додаткова (субсидіарна) відповідальність не встановлена.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Стаття 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Кредитний договір №CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року, Договір іпотеки №CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року, додаткова угода від 27.04.2011 року до кредитного договору, договори поруки із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 27.04.2011 року укладені в письмовій формі та підписані сторонами. Крім цього, в договорі іпотеки зазначено, що ОСОБА_1 , укладаючи даний договір перебував при здоровому розумі, ясній пам`яті та діяв добровільно.

Позивач ОСОБА_1 , посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12.05.1991 року просить визнати укладені договори недійсними.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Зважаючи на те, що кредит був взятий для особистих потреб, тому застосуванню підлягає Закон № 1023-XII. Доказів протилежного відповідно до принципів змагальності відповідач суду не надав.

Згідно п. 8 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Позивач посилається на те, що ч.3 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» № 2664-III від 12.07.2001 року передбачено, що інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Проте, станом на час укладення оспорюваних договорів, стаття 12 вказаного Закону не містила частини третьої.

Також позивач посилається, що відповідно до п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" (на час укладення договорів) споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Згідно ч.2 ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Згідно п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808 (в редакції на час укладення договорів) банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема:

можливу суму кредиту;

строк, на який кредит може бути одержаний;

мету, для якої кредит може бути використаний;

форми та види його забезпечення;

необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача;

тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо);

переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням:

процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо);

варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги;

можливості та умов дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством.

Згідно п.2.4., 3.8. вище вказаних правил банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією. У разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним.

Позивач зазначає, що в порушення вище викладеного банком перед укладенням кредитного договору не була надана інформація про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

На спростування чого відповідачем надано анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 25.07.2007 року, 31.07.2007 року та поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 27.04.2011 року. Зокрема в анкетах заявах позичальника зазначено, що він ознайомився і згоден з умовами кредитування, які були надані в письмовій формі. Своїм підписом він підтверджує факт про надану повну інформацію про умови кредитування в ПриватБанку (а також його місце знаходження), а саме мету, для якої кредит може бути витрачений; форми його забезпечення, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями позичальника; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору ( перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення, тощо); строк на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які позичальник має право; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (а.с.150-151, 158-160 т.1).

На вказаних анкетах-заявах міститься підпис позичальника ОСОБА_1 , посилання позивача, що це не його підпис, не підтверджено доказами.

Ухвалою суду від 24.09.2019 року призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.178-182 т.1). Вказана ухвала повернулася без виконання, оскільки не надані зразки підпису ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 28.09.2020 року призначено судову почеркознавчу експертизу, виконання якої доручено експертам Черкаського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (а.с.27-32 т.2). Оплату за проведення експертизи покладено на ОСОБА_1 .. Проте вказана ухвала повернулася без виконання через її неоплату позивачем.

Вказані дії позивача суд оцінює як затягування розгляду справи з метою уникнення цивільної відповідальності.

Крім цього, у кредитному договорі міститься згода дружини позичальника, яка також є поручителем ОСОБА_2 на укладення ОСОБА_1 кредитного договору.

Щодо валютних ризиків, то у вище вказаних анкетах-заявах зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився і згоден з умовами кредитування, які були надані в письмовій формі.

Щодо графіку платежів, який не був наданий в день укладення кредитного договору, то стороною відповідача надано графік погашення платежів лише до додаткової угоди до кредитного договору від 27.04.2011 року. Графік погашення платежів до кредитного договору від 31.07.2007 року суду не наданий.

Проте п.7.1 кредитного договору від 31.07.2007 року містить чітко визначений розмір щомісячного платежу в сумі 249,08 доларів США.

За змістом статті 1054 ЦК України та статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, умови його надання, обов`язки сторін, умови повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами.

Отже, підписуючи кредитний договорі, а у подальшому і договір іпотеки, позичальник погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договором. Позичальник був ознайомлений з умовами кредитного договору та договору іпотеки, які узгоджені та підписані сторонами Кредитний договір містить суму кредиту, розмір відсоткової ставки, розмір щомісячного платежу та строк повернення грошових коштів.

Тому на підставі належним чином оцінених доказів, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки сторонами досягнуто згоди щодо істотних умов договорів, зокрема щодо відсоткової ставки за кредитним договором, а також порядку сплати кредиту, при підписанні даного договору позивач ознайомився та погодився з його умовами.

Вищезазначені оспорювані договори були підписані сторонами, кредитні кошти були отримані позивачем та використані за цільовим призначенням, що свідчить про погодження сторонами усіх умов договору.

Твердження позивача, що кредитний договір не відповідає вимогам діючого законодавства та порушує його права, як споживача кредитних послуг, зокрема, і тому, що при укладанні кредитного договору банком не було надано повної орієнтовної вартості кредиту та у ньому відсутні відомості детального розпису загальної вартості кредиту, а також не надання Банком окремого письмового документу з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача та графіку погашення заборгованості, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки суб`єкт господарювання відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (на час укладення договорів) несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону, яка не передбачає своїм наслідком визнання договору недійсним.

Доводи позивача про те, що при укладенні кредитного договору позичальник не був попереджений про валютні ризики є необґрунтованими, оскільки укладаючи спірний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. Також незмінюваність курсу гривні відносно до іноземних валют, зокрема до долара США, законодавчо не закріплена. Нестабільність курсу гривні до долара США є загальновідомим фактом, який не міг бути невідомим позивачу.

Вище вказане узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі №635/7784/16-ц.

Тому, суд критично оцінює посилання позивача на те, що відповідач не надав позивачу повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації, про умови договору перед укладенням та під час укладення договору, адже підписані кредитний та іпотечний договір, додаткова угода до кредитного договору за своїм змістом містить всю інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору. Крім цього, дії позивача щодо неодноразового погашення кредиту суд оцінює як визнання та схвалення укладеного договору.

Також позивач посилається на несправедливі умови договору, що банк включив в умови договору оплату за послуги, яких він не надавав та які згідно Закону України «Про захист прав споживачів» не є послугами у кредитних відносинах, а саме виплата винагороди за надання фінансового інструменту та винагороди за проведення додаткового моніторингу.

На що суд зазначає наступне.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацами другим та третім частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Пунктом 7.1 кредитного договору від 31.07.2007 року передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Додатковою угодою до кредитного договору від 27.04.2011 року пункт 7.1. договору викладено в новій редакції, в якій також передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту та передбачено сплату винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2. даного договору. Проте ні кредитний договір від 31.07.2007 року та додаткова угода до кредитного договору від 27.04.2011 року не містять п.6.2., тому розмір винагороди за проведення додаткового моніторингу не визначений.

За правилами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту та проведення додаткового моніторингу не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту та проведення додаткового моніторингу у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Тому положення п.7.1. кредитного договору від 31.07.2007 року та додаткової угоди до кредитного договору від 27.04.2011 року, якими передбачено сплату винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, розмір якої не визначений, оскільки у вказаних договорах відсутній п.6.2. даного договору, є недійсними, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі №666/4957/15-ц.

Враховуючи вище викладене підстави визнати недійсними з моменту укладення кредитний договір №CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року, додаткову угоду від 27.04.2011 року до кредитного договору, договір іпотеки від 31.07.2007 року та застосувати реституцію відсутні.

Щодо клопотання про застосування позовної давності, яке заявлене представником відповідача, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, що закріплено у ст.256 ЦК України.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч.1 ст.258 ЦК України).

Згідно ч.3, 4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В ст.268 ЦК України міститься перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність.

У кредитному договорі та договорі іпотеки строк позовної давності не був обумовлений.

Згідно ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до додаткової угоди від 27.04.2011 року до Договору викладено в новій редакції п.7.1 Договору і згідно якого терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки (штрафи, пеня) за Договором встановлена сторонами тривалістю 50 років.

Тому до позовної вимоги про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки застосовується трирічний строк позовної давності.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦПК України).

Кредитний договір №CSK0GK00000192 та Договір іпотеки № CSK0GK00000192 укладені між сторонами 31.07.2007 року, додаткова угода до кредитного договору укладена 27.04.2011 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 04.09.2018 року, тобто зі спливом строку позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Оригінали анкети-заяви ОСОБА_1 від 25.07.2007 року, від 31.07.2007 року, кредитного договору №CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року, договору іпотеки № CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року, анкети-заяви ОСОБА_2 від 27.04.2011 року, анкети-заяви ОСОБА_1 від 27.04.2011 року, анкети-заяви ОСОБА_3 від 27.04.2011 року, договори поруки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 27.04.2011 року, додаткової угоди від 27.04.2011 року, які були витребувані у відповідача та знаходяться у матеріалах цивільної справи (а.с.150-168 т.1) повернути акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» після набрання даним рішенням законної сили.

Керуючись ст.ст. 263 - 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з участю третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору та іпотечного договору недійсними.

Оригінали анкети-заяви ОСОБА_1 від 25.07.2007 року, від 31.07.2007 року, кредитного договору №CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року, договору іпотеки № CSK0GK00000192 від 31.07.2007 року, анкети-заяви ОСОБА_2 від 27.04.2011 року, анкети-заяви ОСОБА_1 від 27.04.2011 року, анкети-заяви ОСОБА_3 від 27.04.2011 року, договори поруки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 від 27.04.2011 року, додаткової угоди від 27.04.2011 року, які були витребувані у відповідача та знаходяться у матеріалах цивільної справи повернути акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» після набрання даним рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути поданою до Черкаського апеляційного суду через Корсунь-Шевченківський районний суд протягом 30 днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 12.03.2021 року.

Суддя Свитка С.Л.