Провадження № 2/761/4039/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

при секретарі Когут Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія» про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», в якому просить стягнути сплачені нею кошти в сумі 20 114, 00 грн, щомісячні відсотки в розмірі 3,5 % від вказаної суми станом на день винесення рішення суду та моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.10.2020 матеріали скарги передані на розгляд судді Сіромашенко Н. В.

Ухвалою суду від 21.10.2020 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

21.12.2020 на виконання ухвали суду від 21.10.2020 позивач надала до суду позовну заяву в новій редакції, в якій просить стягнути з ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» в сплачені нею кошти в сумі 20 114, 00 грн, комісію банку в розмірі 201,14 грн, щомісячні відсотки за період з 12.06.2020 по 20.11.2020 в розмірі 3,5 % на суму 3223,14 грн та моральну шкоду в розмірі 30 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 07.06.2020 на телефонний номер її невістки - ОСОБА_2 почали надходити телефонні дзвінки та СМС-повідомлення із різних номерів телефонів від відповідача з приводу кредитної заборгованості її невістки. Оскільки невістка їй пояснила,що ніякого кредиту не брала, вони разом намагались вияснити у відповідача відомості щодо кредиту, але їм було повідомлено, що поки кредит не буде сплачено дзвінки не припиняться. Потім позивач вирішила, що це її син взяв кредит, з`ясувати у нього це не могла, оскілки син знаходитися без зв`язку на заробітках. Через постійні дзвінки відповідача позивач вирішила сплати кошти. Так, 12.06.2020 позивач сплатила суму грошових коштів в розмірі 20114,05 грн, яку їй повідомили по телефону та вказала в квитанції призначення платежу: погашення кредитного договору № 1425672 від 14.02.2020 від імені сина - ОСОБА_3 . Кошти вона сплатила зі своєї кредитної карти, використавши кредитні кошти і на даний час змушена сплачувати крім суми боргу ще й відсотки в розмірі 3,5 щомісячно. За період з 12.06.2020 до моменту погашення заборгованості - 20.11.2020, банком нарахована позивачу відсотки в розмірі 3934,17 грн а також за перерахування коштів з кредитної карти утримано з позивач комісію в розмір 201,14 грн. Однак навіть після сплати грошових коштів дзвінки не припинились, з даного факту вона зверталась до поліції. Крім цього, після сплати коштів вона дізналась, що ні її син, ні невістка кредитів не брали. Після чого вона зверталась до відповідача із заявами про повернення коштів, проте жодної відповіді не отримала. Внаслідок таких дій відповідача, вона зазнала моральну шкоди, яку позивач оцінює в 30 000,00 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримала по просила його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про проведення судового засідання без його участі, у зв`язку з неможливістю явки представника в призначене судове засідання.

Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до квитанції № 0.0..1 від 12.06.2020 ОСОБА_1 через АТ КБ «ПриватБанк», сплатила ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 20114,05 грн з призначенням платежу: ПОГ КД № 1425672 14.02.2020 ОСОБА_3 .

Відповідно до квитанції № 0.0..2 від 12.06.2020, ОСОБА_1 сплачено комісію АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 201.14 грн.

19.06.2020 ОСОБА_1 звернулась до Бородянського ВП із усною заявою з приводу кредитної заборгованості її сина, до якої з її слів він не має жодного відношення. Дане звернення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальне правопорушення та інші події Бородянського ВП Ірпінського ВП ГУНП в Київській області за № 5019 від 19.06.20.

В ході проведено перевірки опитано ОСОБА_1 , яка пояснила, що 07.06.2020 їй почали надходити телефонні дзвінки із різних номерів телефонів від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», з приводу кредитної заборгованості її сином ОСОБА_3 , який з його слів він не брав. 12.06.2020 на реквізити, які були надіслані ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» заявниця здійснила платіж в якості погашення боргу в сумі 20114 грн, проте, телефонні дзвінки не припинились. Під час перевірки ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не виявлено, вказані обставини підтверджуються довідкою від 29.06.2020.

Відповідно до виписки по картці/рахунку ОСОБА_1 в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за період з 12.06.2020 по 01.12.2020 вбачається, що з картки був здійснений платіж у відділенні, одержувач: ТОВ ФК «Довіра та Гарантія» на суму 20315,19 грн, сума комісії 201,14 грн.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Разом з цим, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, відповідно до ст. 15 ЦК України.

Відповідно до ч. ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ч. ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Доказами, в розумінні ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними, за положеннями ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Обов`язок доказування і подання доказів, в силу ст.81 ЦПК України належить стороні.

При цьому відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, всупереч вищевказаних норм позивачем не надано до матеріалів позовної заяви жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що кошти були сплачені позивачем на рахунок відповідача помилково, що у позивача, її сина, чи невістки відсутні кредитні зобов`язання перед відповідачем.

З огляду на зазначене позивачем не доведено в судовому засідання обставини на які вона посилається.

Будь яких клопотань, щодо витребування доказів позивачем заявлено не було.

У зв`язку з тим, що не підлягає задоволенню основна вимога про стягнення безпідставно отриманих коштів, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення банківської комісії, відсотків за користування кредитним коштами та моральної шкоди.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 2-5,11-13,76-81,141,196,223,258,259,263,268, 352,354 ЦПК України, ст. 1212 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Довіра та гарантія» про стягнення безпідставно набутих коштів та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: