Провадження номер 2/741/236/21
Єдиний унікальний номер 741/50/21
РІШЕННЯ

іменем України

22 березня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Носівка за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. У будинку з 19 листопада 2018 року зареєстрованим значиться ОСОБА_3 , який є відповідачем по справі. Відповідач з моменту реєстрації жодного разу не з`являвся на місцем реєстрації, жодного дня не проживав та не проживає в житловому приміщенні, не має особистих речей за вказаною адресою. Факт реєстрації відповідача в будинку, де він не проживає більше 2 років, порушує право позивача на реалізацію її права власності, яке відповідно до ст. 41 Конституції України є непорушним.

Позивач уважає, що відповідач втратив право користування житлом, оскільки не проживає в спірному будинку без поважних причин з моменту реєстрації. Тому позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком АДРЕСА_1 .

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 26 січня 2021 року у справі відкрито провадження, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено розгляд справи по суті на 04 березня 2021 року.

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 04 березня 2021 року відкладено розгляд справи до 22 березня 2021 року за заявою позивача.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, пояснила, що дала згоду на реєстрацію відповідача в своєму будинку тільки на декілька місяців. Відповідач з моменту реєстрації не проживав та не проживає в будинку, особистих речей у будинку не залишав. Позивач бачила його востаннє близько року тому. Між нею та відповідачем родинні зв`язки відсутні. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином у порядку ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України, не просив про відкладення розгляду справи, відзиву на позовну заяву не подав.

Суд за згодою позивача, наданою у судовому засіданні, постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи та постановляє заочне рішення згідно з положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

У судовому засіданні допитаний як свідок ОСОБА_4 дав показання, що він є чоловіком позивача. Свідку достовірно відомо, що ОСОБА_3 прописаний у будинку по АДРЕСА_1 , який належить його дружині, однак з моменту реєстрації і по сьогоднішній день жодного разу не з`являвся за місцем реєстрації, фактично ніколи в будинку не проживав та не проживає. Речей відповідача в будинку немає. На даний час у будинку ніхто не живе.

У судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_5 дала показання, що вона є дочкою позивача, в іншому її показання повністю співпадають з показаннями свідка ОСОБА_4 .

Вислухавши пояснення позивача, показання свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд робить нижченаведений висновок.

Судом встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 11 листопада 2016 року державним нотаріусом Носівської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області Перев`язко Л.М. (а. с. 5), та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 73102243 від 16 листопада 2016 року (а. с. 23).

Судом при відкритті провадження у справі зроблено запит до Носівської міської ради Чернігівської області з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, як того вимагає ст. 187 ЦПК України. 25 січня 2021 року отримано відповідь про те, що ОСОБА_3 значиться зареєстрованим у АДРЕСА_1 (а. с. 11).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Носівської міської ради Чернігівської області № 1777 від 29 грудня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим, але фактично не проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).

У судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 19 листопада 2018 року, тобто з моменту реєстрації, не проживав та не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 , особистих його речей у будинку немає, він не є членом сім`ї позивача, що підтверджується поясненнями позивача, даними в судовому засіданні, показаннями свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , допитаних у судовому засіданні, не довіряти показам яких у суду підстав немає. Пояснення позивача, показання свідків повністю узгоджуються з письмовими доказами по справі.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року (зі змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Проте, відповідний строк, з огляду на який особа вважається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, встановлений житловим законодавством, а саме: ч. 1 ст. 71 ЖК України. Тому відсутність особи протягом шести місяців є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Частиною 1 ст. 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд бере до уваги той факт, що на час розгляду справи в суді відповідач не ставить питання ні про вселення, ні про зобов`язання позивача не чинити перешкод в користуванні жилим приміщенням.

Отже, оцінюючи у сукупності докази по справі, суд уважає достовірно встановленим, що відповідач не проживає в будинку по АДРЕСА_1 більше шести місяців, його поведінка є свідомою та свідчить про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення, реєстрація місця проживання відповідача в будинку позивача створює їй перешкоди у вільному розпорядженні та користуванні її власністю, а тому вимога про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат по справі суд зазначає таке: частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатила судовий збір у сумі 908 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а. с. 2), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлено, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не встановлено, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 22 березня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина