Номер провадження: 22-ц/813/3815/21
Номер справи місцевого суду: 508/64/19
Головуючий у першій інстанції Парій І. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника Андрієво-Іванівської сільської ради Колоса В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, правонаступником якої є Андрієво-Іванівська сільська рада Миколаївського району Одеської області адвоката Колоса Володимира Михайловича на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області, Настасіївської сільської ради, Миколаївського району Одеської області, про визнання права на земельну ділянку (пай),

встановив:

22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Миколаївської РДА Одеської області, Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області про визнання права на земельну ділянку (пай).

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з березня 1991 року вона була прийнята в члени та на роботу в радгосп «Маяк», правонаступником якого є ВАТ «Маяк» с. Настасіївка, Миколаївського району Одеської області, де працювала на різних роботах і була членом ВАТ до припинення діяльності ВАТ. З 1994 року господарство не могло забезпечити роботою, а тому роботу вона виконувала тільки по необхідності для господарства, продовжуючи залишатися членом ВАТ «Маяк».

10 березня 1998 року ВАТ «Маяк» отримало державний акт, серія ОД, б/н, на право колективної власності на землю з додатком осіб які мають право на земельну частку (пай). Середній розмір земельної частки (паю) по колишньому ВАТ «Маяк» складає 5,98 умовних кадастрових гектарів.

До зазначеного списку позивачку включено не було з невідомих їй причин.

На момент розпаювання земель ВАТ «Маяк» вона перебувала в членах цього господарства та відповідно до Указу Президента України № 720 від 8 серпня 1995 року набула право на земельну частку (пай), однак помилково не була включена до списку додатку до державного акту по ВАТ «Маяк».

У зв`язку з юридичною необізнаністю, позивач не знала про те, що порушені її Конституційні права, а стало їй про це достовірно відомо лише коли вона звернулася до Відділу Держземагентства у Миколаївському районі Одеської області.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а.с. 29).

Голова Миколаївської РДА Одеської області Висоцька Л.А. в судове засідання не з`явилась, однак надала суду заяву, в якій позов визнала, не заперечувала проти його задоволення, просила справу розглянути в їх відсутність (а.с. 18).

Голова Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області Буряченко І.М. в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення, просив справу розглянути в його відсутність (а.с. 21).

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай).

Позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївської РДА Одеської області, Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) в розмірі 5,98 умовних кадастрових гектарів, як пропущеній у додатку до Державного акту на право колективної власності ВАТ «Маяк» с. Настасіївка, Миколаївського району, Одеської області.

Зобов`язано Миколаївську РДА Одеської області видати розпорядження про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колишнього ВАТ «Маяк» на території Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області.

В апеляційній скарзі представник Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області адвокат Колос В.М. ставить питання про скасування рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року та постановлення нового, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

25.08.2020 року на електронну адресу суду від представника ОСОБА_1 адвоката Врони А.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року просив залишити без змін (а.с. 99-106).

Разом з тим, до судового засідання, призначеного на 24.02.2021 року, на 11.00 год., на електронну адресу апеляційного суду 19.02.2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Врони А.В. надійшла заяву про розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», копії вказаного клопотання направлені сторонам у справі поштовою кореспонденцією з повідомленням (а.с. 152-155).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 22.02.2021 року дане клопотання було задоволено і розгляд справи, який був призначений на 24.02.2021 року, в 11.00 год., було вирішено проводити в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn» (а.с.156-158). Копія даної ухвали суду направлена учасникам справи належним чином в електронній формі (а.с.159).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, яке проводилось 24.02.2021 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «ЕаsуСоn», приймали участь представник заявника апеляційної скарги адвокат Колос В.М., позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Врона А.В. Так, представник заявника апеляційної скарги підтримав її у повному обсязі. В свою чергу позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Врона А.В. наполягали на тому, що ухвалене судове рішення є законним і обгрунтованим.

При цьому ОСОБА_1 зазначила, що вона була прийнята в члени радгоспу «Маяк», правонаступником якого став ВАТ «Маяк», проте помилково не була включена до списків членів ВАТ «Маяк» на момент отримання вказаним господарством - 10 березня 1998 року державного акту, серії ОД, б/н, на право колективної власності на землю.

Разом з тим, ОСОБА_1 та її представник просили оголосити у справі перерву для надання доказів членства ОСОБА_1 у ВАТ «Маяк», у зв`язку з чим у розгляді справи була оголошена перерва до 17.03.2021 року, до 09.45 год. (а.с.166).

Крім того ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.02.2021 року Настасіївську сільську раду Миколаївського району Одеської області було замінено на її правонаступника Андрієво-Іванівську сільську раду Миколаївського району Одеської області (а.с.168-170).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Поновлюючи строк звернення до суду з позовом, та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку про наявність у позивачки права на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього радгоспу «Маяк», правонаступником якого стало ВАТ «Маяк».

Проте апеляційний суд не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільсько-господарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Тобто, розпаювання земель в Україні розпочалось в 1995 році.

Згідно інформаційного листа від 26.10.2017 року, виданого відділом у Миколаївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ВАТ «Маяк» отримало державний акт на право колективної власності на землю, серії ОД, б/н, 10.03.1998 року (а.с. 8).

Разом з тим, позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом в січні 2019 року, тобто з порушенням строків позовної давності.

При цьому, як на поважність причин пропуску звернення до суду, ОСОБА_1 вказала на юридичну необізнаність.

Колегія суддів вважає, що зазначені причини не є поважними, а тому вимоги позивачки в частині поновлення строку позовної давності на звернення до суду задоволенню не підлягали.

Крім того, позивачкою вказаний позов пред`явлено до Миколаївської районної державної адміністрації (далі РДА) Одеської області, тобто до неналежного відповідача, виходячи з наступних підстав.

01.01.2019 року набув чинності ЗУ від 10.07.2018 року № 2498-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» (далі Закон № 2498-VIII).

Пунктом 21 Розділу Х «Перехідних положень» ЗК України встановлено, що з дня набрання чинності Законом України № 2498-VIII, землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

З цих підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом необґрунтовано задоволено вимоги ОСОБА_1 в частині зобов`язання Миколаївську РДА Одеської області видати розпорядження про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку технічної документації із землеустрою, щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) із земель колективної власності колишнього ВАТ «Маяк» на території Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області.

Як вбачається з матеріалів справи, на день ухвалення оскаржуваного рішення суду, право ОСОБА_1 на земельну частку (пай) із земель колективної власності колишнього ВАТ «Маяк» підтверджено не було. Крім того, до Миколаївської РДА Григорян Г.П. із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не зверталась і відповідно у наданні дозволу їй не відмовляли, а тому заявлена вимога в частині зобов`язання Миколаївську РДА Одеської області видати розпорядження про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою є такою, що не підлягала задоволенню.

Будь-які докази в обґрунтування заявленої вимоги, в матеріалах справи відсутні, та судом не досліджувались.

В матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази членства ОСОБА_1 у ВАТ «Маяк» с. Настасіївка Миколаївського району Одеської області станом на 10.03.1998 року, тобто на день отримання ВАТ «Маяк» державного акту на право колективної власності на землю, серії ОД, б/н.

Трудова книжка позивачки чи будь-який інший документ, на підтвердження факту членства у ВАТ «Маяк» станом на 10.03.1998 року, тобто на день отримання державного акту на право колективної власності на землю, серії ОД, б/н, до матеріалів цивільної справи не додано.

Факт виконання трудових обов`язків позивачкою ОСОБА_1 у ВАТ «Маяк», не може свідчити про її право на земельний пай, оскільки, як було вказано вище, матеріали справи не мають жодних доказів того, що ОСОБА_1 була членом ВАТ «Маяк» станом на 10.03.1998 року.

На підставу своїх вимог та на підтвердження факту членства у ВАТ «Маяк» с. Настасіївка Миколаївського району, ОСОБА_1 посилалась на Архівну довідку № 259, видану 26.10.2017 року Об`єднаним трудовим архівом Миколаївської районної ради (а.с. 7), на цю ж довідку послався і районний суд, як на підставу для задоволення позовних вимог.

Однак, зі змісту вказаної довідки вбачається, що ВАТ «Маяк» є правонаступником радгоспу «Маяк», ОСОБА_1 працювала у радгоспі «Маяк» з 18.03.1991 року, у зв`язку з відсутністю наказу про звільнення, трудовий стаж за 1992-1994 роки підтверджується заробітною платою.

Разом з тим, вказана довідка підтверджує лише факт працевлаштування, але не членства ОСОБА_1 у радгоспі «Маяк». Факту членства позивачки ОСОБА_1 саме у ВАТ «Маяк» вказана довідка не підтверджує. Після оголошеної перерви у судовому засіданні, ОСОБА_1 та її представник також не надали суду апеляційної інстанції доказів членства ОСОБА_1 у ВАТ «Маяк» станом на 10.03.1998 року.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з додатковими письмовими поясненнями до відзиву (а.с. 181-190), представник ОСОБА_1 - адвокат Врона А.В. посилався на практику Верховного Суду, а саме на постанову Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у справі № 635/2831/17 та зазначив, що апеляційний суд має врахувати дану позицію Верховного Суду і дійти висновку про те, що позивачка ОСОБА_1 фактично була членом ВАТ «Маяк», оскільки працювала радгоспі «Маяк», правонаступником якого стало ВАТ «Маяк».

Однак, колегія суддів не може погодитись за даними доводами адвоката Врони А.В., так як матеріали справи не мають доказів того, що позивачка ОСОБА_1 працювала у ВАТ «Маяк» станом на 10.03.1998 року, а працювала в радгоспі «Маяк» в 1992-1993 роках, що підтверджується вищезазначеною архівною довідкою (а.с.7).

Крім того, як вбачається із копії свідоцтва про народження, син позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єреван Республіки Вірменія (а.с.194).

Більше того, матеріали справи не мають доказів того, що позивачці ОСОБА_1 надавалась відпустка по догляду за дитиною в радгоспі або у ВАТ «Маяк».

І на кінець, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у справі № 635/2831/17, на яку посилається адвокат Врона А.В., мова йдеться про те, що матеріали справи взагалі не мають доказів отримання господарством, в даному випадку ВАТ «Перемога», державного акту на право колективної власності на землю, а тому не може бути прийнята колегією суддів до уваги по даній справі.

Проте, в матеріалах справи наявна архівна довідка № 902-Г, видана 24.10.2017 року Архівним відділом Миколаївської РДА, відповідно до якої в протоколах правління та загальних зборах членів ВАТ «Маяк» за 1995-2000 роки, відомості щодо звільнення (виходу) із членів ВАТ «Маяк» ОСОБА_1 відсутні (а.с. 9).

Після оголошеної в судовому засіданні перерви, до суду апеляційної інстанції адвокатом Вроною А.В. була надана лише довідка головного спеціаліста трудового архіву Миколаївської селищної ради, згідно якої в архіві мається лише копія наказу № 24 від 18.03.1991 року про прийом на роботу в радгосп «Маяк» Миколаївського району Одеської області ОСОБА_1 (а.с.191, 192-193).

Однак, як було вказано вище, дані обставини не можуть свідчити про членство у ВАТ «Маяк» позивачки ОСОБА_1 станом на 10.03.1998 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутній, а відповідно й не досліджувався Державний акт на право колективної власності на землю серії ОД № б/н від 10.03.1998 року та Додаток № 1 до нього список громадян, які мають право на земельну частку (пай).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції без належних доказів дійшов висновку про наявність у позивачки ОСОБА_1 права на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього ВАТ «Маяк».

Що стосується заяви адвоката Врони А.В. про перенесення судового засідання, призначеного на 17.03.2021 року, на 09.45 год. (а.с.199-201), то колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання про оголошення у справі перерви з 24.02 на 17.03.2021 року, в судовому засіданні був присутнім і адвокат Врона А.В. і його довіритель позивачка ОСОБА_1 , які погодились із датою перенесення судового засідання і не зазначали про свою неможливість прийняти в ньому участь (а.с.162-166).

Враховуючи викладені обставини, а також те, що дана справа розглядається в суді апеляційної інстанції більше 6 місяців, а також те, що позивачка ОСОБА_1 і її представник адвокат Врона А.В. надали суду як усні так і письмові пояснення, колегія суддів вирішила слухати справу у їх відсутність, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права.

У зв`язку з викладеними обставинами, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2285,05 грн. (а.с. 80, 95).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області, правонаступником якої є Андрієво-Іванівська сільська ради Миколаївського району Одеської області адвоката Колоса Володимира Михайловича, задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 16 квітня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову, якоюу задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської районної державної адміністрації Одеської області, Настасіївської сільської ради Миколаївського району Одеської області про визнання права на земельну ділянку (пай),відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКПП: НОМЕР_1 , на користь Настасіївської сільської ради, правонаступником якої є Андрієво-Іванівська сільська рада Миколаївського району Одеської області, , судовий збір у сумі 2285,05 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят п`ять гривень 05 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.03.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра