З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
18 березня 2021 року
Провадження № 2/521/1536/21
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Тішкіна Р.Г.,
Учасники справи:
Представник ОСОБА_2 .
Відповідач ОСОБА_3 .
Третя особа ОСОБА_4 .
Третя особа ОСОБА_5
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за яким просив визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 , посилаючись на такі обставини.
ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18.04.2003 року, Договору дарування від 05.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сорокою Л.З., зареєстрований в реєстрі за № 1051 на праві спільної часткової приватної власності (разом з ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 ) належить квартира АДРЕСА_1 .
Згідно з Довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № Л5-199393-ф/л від 30.09.2020 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:
-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 15.04.1987 року;
-ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 12.10.1983 року;
-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 23.06.2003 року;
-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 23.04.2004 року;
-ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 01.10.1992 року;
-ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована 20.11.1985 року;
-ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована 04.03.1980 року.
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, що може бути підтверджено іншими мешканцями квартири (житлового приміщення). Вказана особа не є членом сім`ї позивача.
Відповідач не тільки не проживає в даній квартирі, а й не сплачує комунальні платежі (які розраховуються з урахуванням кількості зареєстрованих в приміщенні осіб), не несе витрати щодо утримання житла, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ані позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.
Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном.
Представник позивача надав до суду заяву про слухання справи за його відсутністю та відсутністю позивача, на позовних вимогах наполягав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, поважних причин неявки в судове засідання суду не представила. Суд у зв`язку з її неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, яка не з`явилася, у порядку заочного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних причин. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторони, представлених нею письмових доказів.
ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18.04.2003 року, Договору дарування від 05.05.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сорокою Л.З., зареєстрований в реєстрі за № 1051 на праві спільної часткової приватної власності (разом з ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 ) належить квартира АДРЕСА_1 .
Згідно з Довідкою Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні № Л5-199393-ф/л від 30.09.2020 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані громадяни:
-ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 15.04.1987 року;
-ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована з 12.10.1983 року;
-ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована з 23.06.2003 року;
-ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 23.04.2004 року;
-ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований 01.10.1992 року;
-ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована 20.11.1985 року;
-ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована 04.03.1980 року.
Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, що може бути підтверджено іншими мешканцями квартири (житлового приміщення). Вказана особа не є членом сім`ї позивача.
Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі (які розраховуються з урахуванням кількості зареєстрованих в приміщенні осіб), не несе витрати щодо утримання житла, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням ані позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили.
Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Оскільки розрахунок експлуатаційних платежів і платежів за надання комунальних послуг здійснюється, виходячи з кількості зареєстрованих за адресою житлового приміщення, це створює перешкоди для позивача в користуванні цією жилою площею.
Відповідач на вказаній житловій площі не проживає, виселився з житлового приміщення добровільно, після виселення з житла з реєстрації за вказаною адресою не знявся, чим порушує права та законні інтереси позивача. Також реєстрація відповідача за спірною адресою створює позивачу перешкоди в здійсненні користування цією квартирою.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки з наданих суду доказів вбачається відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні понад встановлені законом строки, суд задовольняє позов.
Суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою.
Оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають, ця житлова квартира не є їх місцем проживання або місцем перебування, вони мають бути визнані особами, що втратили право користування житловим приміщенням.
Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 16, 29 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. ст. 13, 141, 263, 265, 267, 268, 272, 280 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України ЦПК України Цивільного процесуального кодексу України, СУД
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт та РНОКПП відсутні) такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору у сумі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду у повному обсязі складено 18 березня 2021 року.

Головуючий: Гуревський В.К.