Номер провадження: 22-ц/813/6588/21
Номер справи місцевого суду: 946/9199/19
Головуючий у першій інстанції Жигулін С. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2020 року у складі судді Жигуліна С.М.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною та її вихованні; визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Позов обґрунтовано тим, що свідоцтвом, яке видано Київським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису за №685 від 09.08.2017 позивач вказаний батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина знаходиться з відповідачем, з позивача на користь відповідача на утримання дитини за рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08 липня 2019 року стягнуто аліменти. Рішенням №984 виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 27 вересня 2019 року визначено позивачеві спосіб участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у суботу з 10 години до 12 години на нейтральній території у присутності матері дитини ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі. Разом із тим відповідач не виконує рішення органу опіки та піклування, не надає можливості позивачеві бачитись з донькою. З урахуванням вказаного позивач просив зобов?язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкування з дитиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Встановити для участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у суботу з 10 години до 12 години на нейтральній території у присутності матері дитини.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2020 року позовні вимоги задоволено. Зобов?язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкування з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку, встановленому рішенням №984 виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 27 вересня 2019 року та встановлено для участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 у суботу з 10 години до 12 години на нейтральній території у присутності матері дитини.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2021 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2020 року залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалене з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. В позовній заяві позивач вказав, що відповідач по справі не виконує рішення органу опіки та піклування, не надає можливості позивачеві бачитись з донькою, але жодного доказу суду не надав, крім того, не вказав дату, коли саме, на його думку, апелянт порушила його права, як батька та права дитини. Висновки суду, викладені в заочному рішенні суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам, які були встановлені в судовому засіданні. Причини пропуску судового засідання в суді першої інстанції апелянт вважає поважними, оскільки на засідання в призначений час 15.07.2020 з`явилась, втім доступ до суду був обмежений. Посилалась на те, що рішення прийняте органом опіки та піклування Ізмаїльської міської ради у відношенні іншої особи, а не доньки апелянта ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що сторони не були присутні в судовому засіданні ці неточності не були усунуті при розгляді справи. Суд при ухваленні заочного рішення розглянув односторонньо докази по справі, доказам наданим відповідачем взагалі оцінки не надав, що призвело до ухвалення незаконного, необґрунтованого рішення.

06.12.2021 представник третьої особи начальник служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради надав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника служби у справах дітей з урахуванням інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

21.12.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, яке призначено на 21.12.2021 із-за хвороби. Доказів, які б доводили неможливість прибуття відповідача до суду останньою не надано.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що справа перебуває на розгляді у суді тривалий час, предметом спору є усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дитини, матеріали справи містять необхідні докази для її вирішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, та вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутністю відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 21.08.2012 між сторонами у справі було укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина ОСОБА_3 .

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.03.2019 шлюб між сторонами розірвано.

Дитина проживає з відповідачем.

08.07.2019 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позивача на користь відповідача на утримання дитини стягнуто аліменти.

Рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №984 від 27.09.2019 визначено позивачеві спосіб участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 у суботу з 10 години до 12 години на нейтральній території у присутності матері дитини ОСОБА_2 .

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року N 31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (N 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

При цьому, апеляційний суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Задовольняючи позовні вимоги, зобов`язуючи ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у спілкування з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у порядку, встановленому рішенням № 984 виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради від 27 вересня 2019 року та встановлюючи наступний спосіб для участі у вихованні та спілкуванні ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 у суботу з 10 години до 12 години на нейтральній території у присутності матері дитини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, разом з тим спосіб, який визначено вказаним рішенням сторонами не оскаржується.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, який надав належну оцінку висновку органу опіки та піклування.

Таким чином, з урахуванням наданих Органом опіки та піклування рекомендацій, у сукупності з іншими доказами у справі та безпосередньо поясненнями сторін, суд прийшов до обґрунтованого висновку про доцільність визначення батьку дитини ОСОБА_1 наступний спосіб для участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 у суботу з 10 години до 12 години на нейтральній території у присутності матері дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення Органу опіки та піклування, на яке посилається суд першої інстанції, визначено порядок спілкування з донькою ОСОБА_3 , тоді як дочку відповідача звати ОСОБА_5 не є підставою для скасування рішення суду, оскільки описка зазначена Органом опіки у своєму рішенні в імені дитини не впливає на його вірність, в свою чергу відповідач вказаний порядок побачень з дитиною не оскаржувала в суді першої інстанції.

Крім того, висновком Органу опіки та піклування від 28.09.2020 підтверджено факт наявності висновку від 27.09.2019 №984, яким було встановлено спосіб участі позивача у вихованні дитини.

В свою чергу, наявні в матеріалах справи роздруківки листування в телефонному режимі сторін доводять факт ухилення відповідача від виконання рішення органу опіки та піклування та свідчать про наявність неприязних стосунків між сторонами, що не може бути підставою для позбавлення права батька на спілкування з дитиною.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам, які свідчать про те, що позивач з власної ініціативи не користувався своїм правом на побачення з донькою, апеляційний суд оцінює критично, оскільки суд надав належну оцінку всім наявним у справі доказам. При цьому, доказів, які б свідчили про те, що позивач з власної ініціативи не користувався своїм правом на побачення з донькою матеріали справи не містять, тому такі твердження ґрунтуються виключно на припущеннях відповідача.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що судом не надано оцінку доказам, які свідчать про те, що коли позивач виявив бажання побачитися з дитиною, слугували поважні причини з яких відповідач відмовила позивачу в побаченні з підстав того, що дитина в той час хворіла. Проте наявними у справі довідками стверджується, що дитина хворіла з 18.11.2019 по 29.11.2019 та з 23.12.2019 по 28.12.2019, тоді як позивач звертався до відповідача з проханням про побачення з дитиною 16.11.2019, а також 30.12.2019, 31.12.2019, а тому доводи про поважність причин з яких відповідач не надавала можливості позивачу бачитися з дитиною є безпідставними.

Твердження апелянта про те, що вона прибула до суду 15.07.2020 однак доступ було заборонено, тому з поважних причин відповідач не приймала участі у розгляді справи будь-якими доказами не підтверджено.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Заочне рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 17.01.2022.

Головуючий:

Судді: