Справа № 308/6952/15-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., МАЦУНИЧА М.В.

за участю секретаря БОЧКО Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/6952/15-ц за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2020 року, повний текст якого складено 24 грудня 2020 року, головуючий суддя Фазикош О.В.,-

встановив:

09.06.2015 Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мотивуючи таким.

07.03.2008 між ПАТ «ВіЕс Банк» (правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Електрон Банк») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № KF47675 із додатками, згідно з яким ОСОБА_1 був наданий кредит у розмірі 35000,00 дол. США з кінцевим строком погашення не пізніше 06.03.2023 та зі сплатою за користування коштами 12,50% річних.

За умовами кредитного договору в разі порушення своїх зобов`язань позичальником повинен сплатити пеню та штрафні санкції (п. 5.2.9.), а кредитор має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором списати з його рахунків суми боргу на підставі наказу на примусову сплату боргового зобов`язання, звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, вимагати виконання зобов`язань від поручителя (гаранта) (п. 5.3.1.).

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з якими 07.03.2008 були укладені договори поруки без номерів. За умовами цих договорів поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, солідарно з ним, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків та інші витрат.

Позивач виконав умови договору та 07.03.2008 і 12.03.2008 надав позичальнику кредитні кошти, тоді як позичальник свої зобов`язання порушив і спричинив виникнення боргу. 25.02.2015 кредитор ґрунтуючись на положеннях ст. 1050 ч. 2 ЦК України та на умовах договорів надіслав усім трьом солідарним боржникам повідомлення-вимоги про виконання зобов`язань за кредитним договором, які не були виконані.

Станом на 09.06.2015 борг за кредитним договором визначається в сумі 24496,82 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на цю дату 1 дол. США/21,102444 грн є еквівалентом 516942,77 грн, з яких заборгованість: за кредитом 23234,61 дол. США (еквівалент 490307,06 грн), за відсотками 1225,38 дол. США (еквівалент 25858,51 грн), а також пеня 36,83 дол. США (еквівалент 777,20 грн).

Посилаючись на ці обставини, на норми ЦК України щодо кредитних зобов`язань та відповідальності за їх невиконання, позивач ПАТ «ВіЕс Банк» просив:

стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 07.03.2008 № KF47675 у сумі 516942,77 грн;

стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 07.03.2008 № KF47675 у сумі 516942,77 грн.

судові витрати позивач просив покласти на відповідачів.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.05.2019 замінено позивача в справі з Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» на Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2020 позов задоволено:

стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором від 07.03.2008 № KF47675 станом на 09.06.2015 у сумі 24496,82 дол. США, що на 09.06.2015 за офіційним курсом НБУ 1 дол. США/21,102444 грн є еквівалентом 516942,77 грн і складається з: 23234,61 дол. США (490307,06 грн) заборгованості за кредитом; 1225,38 дол. США (25858,51 грн) заборгованості за відсотками; 36,83 дол. США (777,20 грн) пені;

стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором від 07.03.2008 № KF47675 станом на 09.06.2015 у сумі 24496,82 дол. США, що на 09.06.2015 за офіційним курсом НБУ 1 дол. США/21,102444 грн є еквівалентом 516942,77 грн і складається з: 23234,61 дол. США (490307,06 грн) заборгованості за кредитом; 1225,38 дол. США (25858,51 грн) заборгованості за відсотками; 36,83 дол. США (777,20 грн) пені;

стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь АТ «ТАСКОМБАНК» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1218,00 грн з кожного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності передбачених законом і належно укладеними договорами підстав для покладення на відповідачів солідарного обов`язку виконати на користь кредитора визначене ним зобов`язання.

Відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ракущинець А.А., оскаржила ухвалене щодо неї рішення суду як незаконне та необґрунтоване. Доводи скарги зводяться до таких.

Відповідачці не було відомо про існування додаткової угоди від 22.05.2014 № 1 між банком і позичальником. Надана позивачем угода не підтверджує доводи позивача щодо дати її укладення. Тому поручителю не було відомо про збільшення обсягу його відповідальності, що тягне припинення поруки з підстави, передбаченої ст. 559 ч. 1 ЦК України.

Порука припинилася шляхом заміни зобов`язання, а відтак у позивача відсутні права нараховувати відсотки та стягувати їх з поручителя.

В контексті положень ст. 625 ЦК України банк після направлення вимоги про дострокове стягнення заборгованості не має права нараховувати відсотки, а нарахуванню підлягають інфляційні втрати та 3% річних. Тому вимоги про стягнення відсотків безпідставні.

Банк скориставшись належним йому згідно із законом і договором правом дострокової вимоги боргу змінив умови договору щодо строку його дії, тому вимога про сплату відсотків може застосовуватися до дня, встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту у 2011 році. При цьому, змінений строк зобов`язання діє тільки для позичальника, а не для поручителя, для якого строки виконання зобов`язання та звернення банку до суду за захистом порушеного права спливли.

У справі немає належних і допустимих доказів, а саме, первинних документів, які б фіксували відповідні господарські операції, складалися в момент чи одразу після їх вчинення та підтверджували пред`явлену до стягнення заборгованість. Суд не мав належних документальних підстав для встановлення відповідних фактів. Позивач не надав таких доказів, зокрема, доказів, які б свідчили про факт видачі кредиту та факт отримання кредитних документів.

Банк порушив процедуру повідомлення відповідачки про збільшення відсоткової ставки за кредитом, тому ця дія є незаконною.

Відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, в позові відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідачки ОСОБА_2 адвоката Ракущинця А.А., який апеляцію підтримав, позивача АТ «ТАСКОМБАНК» адвоката баняса В.В., який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, ухваленого щодо відповідачки ОСОБА_2 , не робить висновків щодо судового рішення по суті в частині вирішення позову стосовно інших відповідачів і бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції (ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України стосовно правочинів, кредитних зобов`язань і поруки та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, чинній на час їх виникнення.

Враховуючи положення, зокрема, ст. 42 Конституції України, ст. 4 ч. 1 п. 1, ст. 11 ч. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 10 ч. 1, ст. 12 ч. 3, ст. 13 ч. 1, ст. 263 ч.ч. 1, 5, ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6 ЦПК України та беручи до уваги, що позов пред`являвся з підстав, які згідно з позицією позивача надавали йому право нарахувати та вимагати дострокового стягнення боргу за споживчим кредитом та обґрунтовувався відповідним чином, наявність у позивача відповідної правової підстави для дострокового стягнення з відповідачки коштів, правильність застосування норм матеріального права підлягають перевірці судом під час розв`язання спору безвідносно до того, чи є з цього приводу заперечення або інші доводи.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч. 1 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом, а також сплата неустойки є істотними умовами договору, здійснюються у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 546, 548, 549, 550, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом (за відповідних умов достроково), а кредитор управі вимагати стягнення боргу включно зі штрафними санкціями з боржника і поручителя, які відповідають перед кредитором як солідарні боржники; поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 553, 554, 610-612, 614, 622-625, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Згідно із нормами ст. 559 ч.ч. 1, 4 ЦК України, порука припиняється:

із припиненням забезпеченого нею зобов`язання;

у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності;

після закінчення строку, встановленого в договорі поруки;

у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя;

якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 15, 27, 31, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції та апеляційного розгляду справи:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За кредитним договором від 07.03.2008 № KF47675 Відкрите акціонерне товариство «Електрон Банк», правонаступниками якого послідовно ставали Відкрите акціонерне товариство «Фольскбанк», Публічне акціонерне товариство «ВіЕс Банк» і Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК», надало ОСОБА_1 окремими сумами 07.03.2008 і 12.03.2008 кредит у розмірі 35000,00 дол. США строком по 06.03.2023 зі сплатою за нього 12,5% річних за базовою процентною ставкою та 17,5% річних в разі прострочення виконання зобов`язань у період прострочення (а.с. 9-12, 15, 16, 27-28 т. 1, а.с. 18-23 т. 2).

Кредитний договір передбачав, зокрема, такі умови:

кредит надається для споживчих потреб (п. 1.4.);

позичальник зобов`язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції незалежно від строку зобов`язання у наступних випадках:

затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць;

перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків;

утворення в позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентами;

якщо банк на основі умов кредитного договору вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення кредиту, такі внески або повернення кредиту повинні бути здійснені позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення відповідного повідомлення позичальнику; якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення …, вимога банку втрачає чинність (п. 5.2.9.);

позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання, за несвоєчасне (неналежне) повернення кредиту чи його частини або за несвоєчасну (неналежну) сплату процентів за користування кредитом (п.п. 6.2., 6.3.);

всі повідомлення … будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін; датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача (п. 10.2.).

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором ВАТ «Електрон Банк» (іпотекодержатель) уклало з ОСОБА_3 (іпотекодавцем) іпотечний договір, що був посвідчений 07.03.2008 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Анучин Г.В. за реєстровим № 725, за яким в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 . Договір був наданий суду на стадії апеляційного розгляду справи.

Виконання зобов`язань позичальником було також забезпечено порукою ОСОБА_2 (договір поруки від 07.03.2008, а.с. 13 т. 1) і ОСОБА_3 (договір поруки від 07.03.2008, а.с. 14 т. 1).

Умови укладеного з ОСОБА_2 договору поруки визначали, що:

поручитель поручився перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором і зобов`язався солідарно з ним відповідати перед кредитором у повному обсязі за порушення (невиконання) зобов`язань боржником, сплативши заборговане (зокрема, п.п. 1.1., 1.2., 1.3., 2.2.);

у випадку порушення боржником своїх зобов`язань перед кредитором … кредитор має право пред`явити вимогу до поручителя про виконання поручителем у повному обсязі зобов`язань боржника на умовах, передбачених цим договором (п. 2.1.);

поручитель зобов`язується в повному обсязі виконати зобов`язання боржника … на протязі 5 банківських днів з моменту одержання повідомлення від кредитора про невиконання боржником основного зобов`язання (п. 2.3.);

порука припиняється, зокрема, в таких випадках:

із припиненням основного зобов`язання, а також у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності;

якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання зобов`язання, запропоноване боржником або поручителем;

якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

22.05.2014 ПАТ «ВіЕс Банк» і ОСОБА_1 уклали додаткову угоду № 5 до кредитного договору від 07.03.2008 № KF47675, яким по суті виклали договір в новій редакції, визначили порядок повернення кредиту частинами в сумах не менше 44,00 дол. США щомісячно в період з травні 2014 року по 30.04.2015 року, а починаючи з 01.05.2015 в сумах не менше 244,00 дол. США щомісячно і, окрім іншого, змінили умови дострокового повернення заборгованості за кредитним договором, передбачивши, що:

на вимогу кредитора про дострокове виконання боргових зобов`язань це виконання повинно бути здійснене позичальником

протягом 60 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 75 календарних днів з дня направлення відповідного повідомлення позичальнику (у випадку користування кредитом, забезпеченим іпотекою, та кредитом, наданим на придбання житла);

протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення відповідного повідомлення позичальнику (у випадку користування кредитом, який не забезпечений іпотекою, та не наданий на придбання житла) (п. 12.1.8.);

всі повідомлення … будуть вважатися зробленими належним чином у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, … або вручені особисто за адресами сторін …; датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача, якщо інше не передбачено кредитним договором (п. 20.3.) (а.с. 156-170 т. 2 та ін.).

22.05.2014 у зв`язку з укладенням з позичальником ОСОБА_1 додаткової угоди до кредитного договору ПАТ «ВіЕс Банк» була укладена з ОСОБА_2 і додаткова угода № 1 до договору поруки від 07.03.2008, у якій відображений факт зміни умов договору з позичальником і врегульовано поруку за зміненим зобов`язанням (а.с. 171-172 т. 2 та ін.).

Пунктом 2.4.1. зміненого договору поруки сторони передбачили, що поручитель зобов`язується в повному обсязі виконати зобов`язання боржника … впродовж 5 банківських днів з моменту отримання вимоги від кредитора, а стосовно строку дії поруки визначили, що:

порука … видана на строк, що дорівнює строку дії договору основного зобов`язання (п. 4.2.),

порука припиняється, зокрема, в таких випадках: із припиненням основного зобов`язання, а також у разі зміни основного зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання зобов`язання, запропоноване боржником або поручителем; у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника (п. 4.3.);

будь-які повідомлення … повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатися наданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу другої сторони (п. 7.2.).

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала факт підписання нею додаткової угоди від 22.05.2014 № 1 до договору поруки від 07.03.2008, що не може братися до уваги, оскільки правомірність цього правочину не оспорювалася та не була спростована судовим порядком.

У справі містяться повідомлення-вимоги ПАТ «ВіЕс Банк» від 25.02.2015, адресовані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 і ОСОБА_2 , якими банк зажадав дострокового повернення заборгованості за кредитом (23234,61 дол. США) і відсотками (361,73 дол. США) відповідно до умов кредитного договору від 07.03.2008 № KF47675 протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому разі не пізніше 45 календарних днів з дня направлення повідомлення (а.с. 17, 18, 19 т. 1 та ін.). Однак, доказів фактичного надіслання з додержанням умов договору вказаної вимоги відповідачці ОСОБА_2 та доказів отримання нею цієї вимоги в справі немає.

Поза цим, встановлений в адресованій ОСОБА_2 вимозі про дострокове повернення боргу (а.с. 19 т. 1 та ін.) строк виконання зобов`язання не відповідає тому, що був установлений договором на момент складення вимоги (є істотно меншим): 30 і 45 календарних днів замість установлених договором 60 і 75 календарних днів відповідно. Тож і в разі, коли б належні докази вручення відповідачці ОСОБА_2 вимоги про дострокове погашення боргу й були надані суду, така вимога порушувала б умови договору.

Обов`язкової відповідно до обох редакцій договору поруки, укладеного з ОСОБА_2 , вимоги кредитора до поручителя, після отримання якої поручитель упродовж 5 банківських днів повинен виконати зобов`язання, в справі немає.

Отже, вимоги договорів, що пов`язуються з відповідними вимогами кредитора та їх врученням боржнику, не додержані, вищевказана вимога до ОСОБА_2 не може слугувати належною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання, не потягла такого, та не може слугувати належною підставою для покладення на ОСОБА_2 цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов`язання позичальником.

09.06.2015 ПАТ «ВіЕс Банк» реалізуючи своє право, передбачене ст. 1050 ч. 2 ЦК України, пред`явило до солідарних боржників позов, що розглядається, тобто, судовим порядком пред`явило вимогу про дострокове повернення всього заборгованого за кредитним зобов`язанням і визначило на цю дату заборгованість за кредитним договором від 07.03.2008 № KF47675, коли вона склала: 24496,82 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на цю дату 1 дол. США/21,102444 грн є еквівалентом 516942,77 грн, з яких заборгованість: за кредитом 23234,61 дол. США (еквівалент 490307,06 грн), за відсотками 1225,38 дол. США (еквівалент 25858,51 грн), а також пеня 36,83 дол. США (еквівалент 777,20 грн) (а.с. 8 т. 1). Обґрунтованого спростування відповідачкою ОСОБА_2 наведеної вище заборгованості в справі немає.

Закон України «Про захист прав споживачів» в редакції, що була чинною на момент укладення кредитного договору, передбачав таке: якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця; якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (ст. 11 ч. 10).

На час вирішення справи судом першої інстанції та розгляду її апеляційним судом Закон України «Про споживче кредитування» в незмінній у цій частині з моменту набрання чинності законом редакції (10.06.2017) містить положення, відповідно до яких:

у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит;

кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені;

якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу;

якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність (ст. 16 ч. 4). Тобто, цей Закон містить аналогічні за своїм змістом та більш детальні положення щодо умов і процедури, із додержанням яких кредитодавець управі вимагати дострокового повернення споживчого кредиту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 638/13683/15-ц висловила правову позицію, за змістом якої:

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні;

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10.06.2017);

отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10.06.2017 відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів»; з 10.06.2017 на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, також Закон України «Про захист прав споживачів» (п. 17);

визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб; установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16) (п. 18);

якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця;

якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів») (п. 19);

наведені приписи дають підстави виснувати, що частина 10 статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10.06.2017, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту (п. 20);

звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок;

якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором (п. 21);

висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 27.03.2019 у справі № 521/21255/13-ц про відхилення доводу касаційної скарги про те, що позивач перед зверненням до суду не виконав вимоги частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, і пункту 12 договору про надання споживчого кредиту, не направив досудове повідомлення (вимогу), з огляду на що не набув право на дострокове стягнення коштів за цим договором, не враховує спеціальний порядок заявлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення коштів у разі неналежного виконання позичальником умов договору про надання споживчого кредиту;

тому Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначеного висновку, конкретизувавши його так:

суд, установивши, що кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, має застосувати до встановлених правовідносин приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10.06.2017, в якій був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту (п.п. 24, 25).

Тож право кредитора на пред`явлення відповідних вимог не заперечується як таке, що, однак, не звільняє від обов`язку пред`явити позов із належних підстав, обґрунтувати та довести його належним процесуальним порядком. Лише в такому разі можуть мати місце законні підстави для задоволення відповідних вимог.

Суд першої інстанції не врахував, що позивачем не були виконані ані умови договорів, якими врегульовані питання дострокового повернення боргу за договором щодо споживчого кредиту, ані вимоги закону, якими врегульовані питання захисту прав споживачів, що виключало можливість задоволення пред`явленого до ОСОБА_2 позову. Доводи позову про виконання умов договору щодо надіслання вимоги відповідачці не є доказами та мають характер припущень, на яких не може ґрунтуватися доказування (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Задовольнивши пред`явлений до відповідачки ОСОБА_2 позов суд першої інстанції припустився помилки в застосуванні норм матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та дав неправильну оцінку наявним у справі доказам. Суд не врахував дійсних фактичних і правових підстав, із огляду на які належало вирішити спір. У позові належало відмовити внаслідок недодержання кредитором імперативно встановлених законом і договором умов для дострокового стягнення боргу за споживчим кредитом.

Відтак, відповідно до ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4 ЦПК України апеляцію поручителя ОСОБА_2 , яка не уповноважена діяти в процесі від і мені та в інтересах інших відповідачів і не має правових підстав ставити питання про скасування ухваленого щодо них рішення, проте, правильно вказала на відсутність підстав для дострокового стягнення з неї заборгованості за кредитом як таких, слід задовольнити частково, ухвалене щодо неї рішення суду першої інстанції скасувати, у позові до цієї відповідачки про солідарне стягнення боргу відмовити з установлених під час апеляційного розгляду справи підстав.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, ухвалене щодо неї рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2020 року скасувати, у позові Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу відмовити.

Стягнути з АТ «ТАСКОМБАНК» на користь ОСОБА_2 5801,00 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 12 січня 2022 року.

Судді