Справа № 0911/3582/2012
Провадження № 22-ц/4808/228/21
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В, Томин О.О.

секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ПАТ «Дельта Банк» Безрукого Олега Васильовича на рішення Надвірнянського районного суду від 23 грудня 2016 року, ухвалене у складі судді Міськевич О. Я. в м. Надвірні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2012 року публічне акціонерне товариство ПАТ «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», банк) звернулося з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 30 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого згідно договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року стало ПАТ «Дельта Банк», укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, реєстраційний номер якого згідно Додаткової угоди №2 від 06 лютого 2009 року № 1. Сума споживчого кредиту 192 000 доларів США, що еквівалентно 969 600 грн, зі сплатою 12,40 % річних. Додатковою угодою № 2 від 06 лютого 2009 року до даного договору сторонами було змінено кінцевий термін повернення кредиту до 29 серпня 2024 року. ОСОБА_2 виступив поручителем за договором поруки № 1/0-П від 30 серпня 2007 року У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту у нього утворилась заборгованість, яка станом на 14 грудня 2014 року склала 1 879 475,14 грн, з яких: 1 260 610,80 грн заборгованість за тілом кредиту; 586 939,50 грн заборгованість за відсотками за кредитним договором № 1, а також 31 924,84 грн заборгованість за відсотками за кредитним договором № 0.ПАТ «Дельта Банк» просило:стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1 879 475,14 грн, з яких: 1 260 610,80 грн заборгованість за тілом кредиту та 586 939,50 грн заборгованість за відсотками за договором про надання споживчого кредиту № 1, а також 31 924,84 грн заборгованість за відсотками.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 23 грудня 2016 року в задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено за спливом позовної давності.

Не погоджуючись рішенням суду, представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, у якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вважав необґрунтованим висновок суду першої інстанції про застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності, оскільки перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які в даному випадку випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулось це порушення. На думку представника ПАТ «Дельта Банк», позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Також апелянт вказав, що оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами до 25 числа кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. Не було враховано судом також і того, що згідно графіку платежів від 06 лютого 2009 року, що є невід`ємною частиною кредитного договору, останній платіж повинен бути сплачений позичальником 25 серпня 2024 року. А тому, на думку апелянта, позовна давність за вимогами кредитора повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, вказує представник позивача, судом не було взято до уваги той факт, що боржник звертався до кредитора з питань погашення кредиту і після звернення банку з позовом до суду, між сторонами велися переговори щодо реструктуризації кредиту та дострокового погашення заборгованості, що свідчить про визнання боржником кредитних зобов`язань та поновлює строки позовної давності. У зв`язку із вищезазначеним апелянт також вважає помилковим висновок суду про відмову в задоволенні позову до поручителя. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, представник ПАТ «Дельта Банк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року справу призначено до розгляду на 09 лютого 2021 року. У зв`язку з перебуванням головуючого суді Фединяка В.Д. у відпустці розгляд справи відкладено на 11 та 18 березня 2021 року.

За заявою представника ПАТ «Дельта Банк» ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року залучено до участі у справі замість Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в якості процесуального правонаступника сторони позивача - Акціонерне товариство «Альфа Банк» (, місцезнаходження:03150, м. Київ, вул.Велика Васильківська, 100, ).

Сторони у встановленому законом порядку повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явились, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Крім цього, представник ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, що не суперечить вимогам закону.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову ПАТ «Дельта Банк» у задоволенні позову, суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 припинив вносити платежі по договору з 15 жовтня 2009 року, що є моментом недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак зазначену дату слід вважати днем настання строку виконання основного зобов`язання. Трирічна позовна давність у спорі, що виник між сторонами, обчислюється з 25 листопада 2009 року і закінчується 25 листопада 2012 року. Позивач звернувшись до суду за захистом порушеного права тільки 25 грудня 2012 року, пропустив позовну давність, про застосування якої заявив представник відповідача 23 грудня 2016 року, подавши заяву. У справі встановлено, що змінений строк виконання основного зобов`язанням настав 15 жовтня 2009 року. Після указаної дати платежі за кредитним договором не сплачувалися, що визнається сторонами. Трирічна позовна давність за вимогою до боржника ОСОБА_1 , сплила 25 листопада 2012 року, а шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя ОСОБА_2 15 травня 2010 року.

Проте з таким висновком не можна погодитись, так як суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, вважав встановленими обставини, що мають значення для справи, які є недоведеними, та неправильно застосував норми матеріального права.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 30 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 192 000,00 доларів США, що дорівнював еквіваленту 969 600,00 грн за курсом НБУ на день укладення договору з розрахунку 12,40 % річних на строк з 30 серпня 2007 року по 29 серпня 2014 року.

Сторони погодили, що Банк відповідно до пункту 6.1.2 договору про надання споживчого кредиту має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пункту 1.2.2 цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення або з 41 календарного дня рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення.

Відповідно до пункту 2.1. Додаткової угоди № 2 від 06 лютого 2009 року до надання споживчого кредиту № 0 ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплачувати проценти шляхом ануїтетних платежів у розмірі 1 910,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. Цією ж угодою змінено кінцевий термін повернення кредиту до 29 серпня 2024 року.

Для забезпечення виконання зобов`язання позичальником за кредитним договором було укладено договір поруки № 1/0-П від 30 серпня 2007року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , згідно з яким поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язання за кредитним договором.

У пункті 3.1. договору поруки № 1/0-П від 30 серпня 2007 року передбачено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та втрачає свою дію з моменту закінчення забезпеченого ним зобов`язання.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «УкрСиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «ДельтаБанк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість ПАТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

09 грудня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та АТ «Альфа Банк» укладено Договір ( купівлі -продажу) №2898/К про відступлення прав вимог за яким відступлено право вимоги до АТ «Альфа Банк», що виникло на підставі укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору №0 від 30 серпня 2007 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 березня 2021 року заяву представника АТ «Альфа Банк» Матвійчука Михайла Зеноновича про заміну сторони у справі правонаступником задоволено. Залучено до участі у справі замість Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в якості процесуального правонаступника сторони позивача - Акціонерне товариство «Альфа Банк» (, місцезнаходження:03150, м. Київ, вул.Велика Васильківська, 100, ).

Також установлено, що 30 серпня 2007 року позивач уклав із позичальником договір про надання споживчого кредиту, сторок дії якого додатковою угодою від 06 лютого 2009 року встановлено до 29 серпня 2024 року, а 25 грудня 2012 року через порушення позичальником зобов`язань подав позов, зокрема, про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої зазначеної статті у відповідній редакції).

10 червня 2017 року набрав чинності Закону України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі: 1) затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або 2) перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або 3) несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків суми кредиту; або 4) іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту. Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця.

Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність (частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» зі змінами, передбаченими Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Наведені приписи дають підстави висновки, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, встановила обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Отже, згідно постанови Великої Палати Верховного Суду передбачено, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Відповідно до пункту 6.1.2 договору про надання споживчого кредиту позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно пункту 1.2.2 цього договору та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати за кредит. Терміни дострокового повернення кредиту та сплати за кредит вважаються такими що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі з 32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення або з 41 календарного дня рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення.

У разі застосування Банком права, передбаченого пунктом 6.1.2 Договору про надання споживчого кредиту, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та довстрокової сплати плати за кредит, банк повідомляє позичальника про встановлення нового(дострокового ) терміну всієї наданої йому суми та сплати плати за користування таким кредитом за Договором шляхом направлення відповіданої письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомлення про вручення) за адресою Позичальника (а.с.10 т.1).

Як вбачається з матеріалів справи та установлено судом, ПАТ «Дельта Банк» надіслав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 досудові вимоги від 16 жовтня 2012 року, в яких зазначено про невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, наявну станом на 09 вересня 2012 року прострочену (поточну) заборгованість в сумі 32 086,58 доларів США та попереджено, що у разі незадоволення претензії про погашення зазначеної заборгованості банк захищатиме свої права шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або звернення до суду з вимогою про примусове стягнення боргу на загальну суму заборгованості за кредитним договором, яка станом на 04 жовтня 2012 року становила 227 251,65 доларів США, тобто дострокового повернення всієї наданої йому суми та сплати коштів за користування кредитом.

Проте, у матерілалах справи відсутні докази про дотримання позивачем порядоку направлення вимоги про дострокове повернення кредиту передбачений пунктами 6.1.2 Договору про надання споживчого кредиту та наявність повідомлення про вручення відповідачам досудових вимоги від 16 жовтня 2012 року про дострокового повернення всієї наданої йому суми та сплати коштів за користування кредитом.

У даному випадку слід врахувати практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так, зокрема в пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (заява № 7460/03) вказано, що принцип рівності сторін - одна із складових ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представити свою позицію в умовах, які не ставлять її в істотно менш вигідне становище порівняно з опонентом, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Отже, за договором споживчого кредиту не настав термін виконання грошових зобов`язань у повному обсязі, оскільки банк не дотримався порядку дострокового повернення коштів встановленого в договіворі споживчого кредиту. Зокрема, 25 грудня 2012 року позивач подав в суд позов про дострокове повернення кредиту без отримання повідомлення про вручення відповідачам досудової вимоги від 16 жовтня 2012 року про дострокове повернення споживчого кредиту в поза судовому порядку.

Висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи (частина п`ята статті 411 ЦПК України).

Отже, касаційним судом у цій справі зроблено висновок, що при вирішенні питання законності рішення суду першої інстанції слід з`ясувати: на які потреби було видано кредит, чи є цей кредит споживчим, чи є підстави для застосування до спірних правовідносин частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній до 10 червня 2017 року; чи змінив банк з дотриманням вимог закону та умов договору строк виконання основного зобов`язання та чи виникло у зв`язку з цим у позивача право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості.

Проте, через неявку сторін у судове засідання неможливо встановити на які потреби було видано кредит. Під час розгляду справи сторони не заперечували, що 30 серпня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено саме договір про надання споживчого кредиту № 0.

Свобода договору є одним з основоположних принципів сучасного цивільного права. У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що сторони, відповідно до ст. 6 цього Кодексу, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Разом з тим, 03 лютого 2021 року представник АТ «Альфа Банк», який є процесуальним правонаступником позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», просив закрити провадження у цій справі, посилаючись на те, що у порядку позасудого врегулювання спору боржником ОСОБА_1 сплачено заборгованость за договором споживчого кредиту і просив закрити провадження у справі за відсутністю предсмета спору.

Враховуючи те, що відповідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції на день його ухвалення, то колегія суддів вважає, що оскажуване рішення ухвалене з допущенням порушення норм вищевказаного закону.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з допущенням порушення норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову АТ «Альфа Банк», який є процесуальним правонаступником позивача Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у задоволенні позову. Керуючись ст. 374,376,382-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ПАТ «Дельта Банк» Безрукого Олега Васильовича задовольнити частково. Рішення Надвірнянського районного суду від 23 грудня 2016 рокускасувати й ухвалити нове рішення. Відмовити Акціонерному товариству «Альфа Банк» як процесуальному правонаступнику сторони позивача - Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повний текст складено 24 березня 2021 року.

Судді: В.Д.Фединяк

Л.В.Василишин

О.О.Томин