Провадження № 2/127/3809/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Воробйова В.В.,

за участю: секретаря Яковенко Д.Д.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Вінницького місцевого ЦНБВПД Левицького О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги про стягнення моральної шкоди, мотивуючи позов тим, що вона є пенсіонером, має статус інваліда 2 групи загального захворювання та має соціальний статус дитини війни, в результаті чого на неї розповсюджується ряд пільг.

Так, позивач звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом щодо недотримання порядку визначення вартості видачі публічної інформації, які вона намагалася отримати від Жмеринського районного відділу освіти та від керівника данного відділу Цимбал І.В. На дату відкритя проваження в цій справі представником позивача був ОСОБА_1 . Розгляд справи було розпочато за правилами спрощенного позовного провадження. Згодом ухвалою суду було прийнято рішення про подальший розгляд справи за правилами загального позовного провадження. З цього моменту, представник ОСОБА_1 міг бути лише в якості вільного слухача. В зв`язку з цим, позивач звернулася до Вінницького місцевого центру із надання вторинної безоплатної правової допомоги щодо призначення їй адвоката. Вказана вимога була задоволена та призначено їй адвоката Ткачук І.В. Проте, останнім було подано заяву щодо припинення надання центром правової допомоги ОСОБА_2 , оскільки в справі містяться повноваженняОСОБА_1 . На підставі зазначеної заяви було винесено наказ №47/10 від 20.06.2019 року про припинення в наданні правової допомоги ОСОБА_2 . Таким чином, Вінницьким місцевим центром із надання безоплатної вторинної правової допомоги було позбавлено права позивача на правову допомогу. З огляду на це, позивач повторно звернулася до центру з приводу поновлення надання адвоката, проте їй було відмовлено.

З метою захисту своїх прав ОСОБА_2 звенулася до Вінницького окружного адміністративного суду, де рішенням визнано протиправними дії Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо винесення наказів №47/10 від 20.06.2019 року та №604/04 від 11.07.2019 року. Обгрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що завдяки протиправній бездіяльності Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги з її боку були втрачені нормальні життєві зв`язки; був змінений налагоджений спосіб життя, що призвело до витрачання додаткових зусиль для організації її життя, та життя її сім`ї, щоб відстоювати свої права в суді. Також через протиправні дії Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 отримала суттєве погіршення стану здоров`я, вимушена була тривалий час лікуватись та враховуючи те, що вона своєчасно не отримала належну правову допомогу, в задоволенні її позову було відмовлено. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 30000,00 грн.

З огляду на викладене, позивач звернулася в суд з цим позовом та просить стягнути з Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги на її користь суму моральної шкоди завданої неправомірними діями центру в сумі 30000,00 грн., шляхом списання коштів рахунківВінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки діями останнього було позбавлено її в отриманні професійної правової допомоги в судовій справі, яка гарантована була при цьому позивачу державою Україна в відповідній адміністративній справі; завдяки протиправним діям Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги було порушено її право на судовий захист в судах України; завдяки протиправим діям Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги вона вимушена була витрачати час та власні кошти щодо написання заяв та звернень до органів влади, щодо вчинення протиправних дій Вінницьким місцевим центром із надання безоплатної вторинної правової допомоги, які стали підставою для припинення правової допомоги позивачу; протиправними діями Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги фактично зобов`язано було в подальшому її в судовому порядку визнавати дії відповідних центрів із надання правової допомоги незаконними, що також потребувало додаткових матеріальних та моральних зусиль для організації життя позивача; в результаті протиправних дій Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги, через хвилювання за своєчасно не отриману правову допомогу, раптово погіршився стан здоров`я та вона тривалий час лікувалася в медичних закладах. Судові витрати просила покласти на відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача Державної казначейської служби України в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявуся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. При цьому представником було надіслано суду відзив, відповідного до якого позов не визнається, так як жодним нормативно-правовим актом України не передбачено, що Державна казначейська служба України несе відповідальність за дії інших органів державної влади. Вона лише здійснює обслуговування державного бюджету. Відповідно до Положення, ДКСУ забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у НБУ здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду. Проте, ДКСУ не є розпорядником коштів Державного бюджету України. Державні органи, як юридичні особи, несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. При цьому, жоден з нормативних актів не передбачає права чи обов`язку Державної казначейської служби України уособлювати Державу або Державний бюджет. Тому, визначення відповідачем у справі Держави України в особі Державної казначейської служби України є безпідставним та таким, що суперечить Конституції України, ст.ст. 2, 170, 176 ЦК України, Положенню. Разом з тим, Державна казначейська служба України та її працівники жодних порушень прав та законних інтересів позивача не допукали і будь-які зобов`язання перед нею у них відсутні. До компетенції ДКСУ відноситься лише виконання судових рішень, за якими передбачено безспірне списання коштів Державного бюджету. Також представник зазначив, що наведене у позовній заяві ОСОБА_2 обґрунтування моральної шкоди носить суто декларативний характер та не містить жодного факту, на підтвердження заподіяних їй моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру та в чому воно полягає. Просив відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги в судовому засіданні позов не визнав, надав відзив та пояснив, що наказ №47/10 було скасовано самим же Центром, про що повідомлено ОСОБА_2 та запрошено прибути для підписання довіреності. Однак, позивач вказане запрошення проігнорувала, як і запрошення самого адвоката. Вказана поведінка позивача, на думку представника, свідчить про відсутність у неї бажання на отримання безоплатної вторинної правової допомоги. Натомість Вінницький МЦ вживав усіх можливих заходів щодо надання необхідної безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 . Тому твердження позивача про позбавлення її права в отриманні професійної правової допомоги в судовій справі та про порушення права на судовий захист в судах України є безпідставним. Також безпідставним та необґрунтованим є твердження позивача про те, що вона вимушена була витрачати власний час та кошти щодо написання заяви та звернень до органів влади щодо вчинення протиправних дій, оскільки на час подання звернень наказ про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 було скасовано, а дію доручення відновлено і потреби у написанні заяв не було. Крім того, усі заяви від її імені готувались її сином - ОСОБА_1 . Щодо відшкодування моральної шкоди, то позивач не надала жодних доказів на підтвердження причинного зв`язку між бездіяльністю Вінницького МЦ та завданням їй моральної шкоди. Також нею не надано жодних доказів отримання моральної шкоди. Просив відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали адміністративних справ №0240/3058/18-а та №120/3352/19-а, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З довідки до акту огляду МСЕК вбачається, що позивач ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи загального захворювання, безстроково (а.с. 11).

Судом встановлено, що наказом Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №323/04 від 28.03.2019 року було надано безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_2 та призначено адвоката Ткачук І.В. для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 в справі №0240/3058/18-а (а.с. 78).

Відповідно до наказу Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №47/10 від 20.06.2019 року було припинено надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 , що надавалась згідно наказу №323/04 від 28.03.2019 року. Також припинено дію доручення №159 від 29.03.2019, виданого адвокату Ткачук І.В.

Зі змісту листа Вінницького окружного адміністративного суду від 10.07.2019 року адресованого позивачу, встановлено, що в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа №0240/3058/18-а за позовом ОСОБА_2 до Жмеринського районного відділу освіти Жмеринської районної державної адміністрації, Начальника Жмеринського районного відділу освіти Жмеринської районної державної адміністрації Цимбал І.В., за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, Жмеринської районної державної адміністрації, про визнання протиправними дій, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії. Ухвалою суду від 19.09.2018 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 11.03.2019 року вирішено продовжити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. У період з 19.09.2018 року по 11.03.2019 року ОСОБА_2 в межах розгляду даної справи представляв ОСОБА_1 . В той же час, починаючи з 10.04.2019 року інтереси ОСОБА_2 представляла адвокат - Ткачук І.В. Разом з тим, у заяві про відкладення судового засідання вх. №31230 від 13.06.2019 адвокат, уповноважений на представництво інтересів ОСОБА_2 в межах даної справи, повідомила суд про те, що вона вимушена була звернутись до Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявою про припинення доручення виданого для надання правової допомоги ОСОБА_2 , однак остаточне рішення про його припинення ще не прийнято. На даний момент в матеріалах справи відсутні докази про наявність у ОСОБА_2 будь-якого іншого представника, уповноваженого на представництво її інтересів в межах даної справи. Починаючи з 11.04.2019 року ОСОБА_1 приймає участь в судових засіданнях в якості вільного слухача (а.с. 16).

Згодом, наказом Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №604/04 від 11.07.2019 року ОСОБА_2 було відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги як особі, якій раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання за зверненням від 26.03.2019 року (а.с. 15).

Судом встановлено, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.07.2019 року у справі № 0240/3058/18-а заяву ОСОБА_2 про надання безоплатної вторинної допомоги у справі №0240/3058/18-а задоволено та забезпечено ОСОБА_2 наданням безоплатної вторинної правової допомоги Вінницьким місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с. 17-18).

06.08.2019 року наказом Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги №54/10 скасовано наказ про припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 №47/10 від 20.06.2019 та припинення дії доручення 159 від 29.03.2019 року. Також було відновлено дію доручення №159 ввід 29.03.2019 року, виданого адвокату Ткачук І.В. (а.с. 81-82).

Слід відзначити, що відповідач 08.08.2019 року надсилав позивачу лист-запрошення до центру для підписання довіреності (а.с. 83-84). Аналогічне запрошення було надіслано 20.08.2019 року і адвокатом Ткачук І.В. (а.с. 85).

Таким чином, право позивача було порушено досить незначний період часу та невдовзі було поновлено.

При цьому, позивач під час розгляду справи №0240/3058/18-а зверталась до суду з клопотання про заміну їй адвоката, проте ОСОБА_2 було відмовлено, оскільки у суду відсутні повноваження щодо прийняття рішення з вказаного питання (а.с. 98-100).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звертався до прокуратури Вінницької області щодо протиправних дій посадових осіб Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с. 20).

На підтвердження погіршення стану здоров`я ОСОБА_2 було надано суду направлення на консультації до лікаря-спеціаліста від 24.01.2020 року, огляд лікаря невропатолога та докази придбання лікарських препаратів (а.с. 21-25). Слід відзначити, що остаточне рішення у справі №0240/3058/18 було ухвалено 13.11.2019 року, тоді як ОСОБА_2 звернулася до лікаря лише в січні 2020 року, тобто через значний проміжок часу. Також, матеріали справи не містять належного доказу причинного зв`язку між рішенням суду і погіршенням стану здоров`я позивача.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2020 року у справі №120/3352/19-а апеляційну скаргу Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 18 грудня 2019 року - без змін (зворот а.с. 25 - а.с 27). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Координаційного центру з надання правової допомоги, яка полягає у нерозгляді заяви ОСОБА_2 від 14 серпня 2019 року та неповідомленні про наслідки розгляду заяви у строк, визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»; зобов`язано Координаційний центр з надання правової допомоги розглянути заяву ОСОБА_2 від 14 серпня 2019 року та повідомити про наслідки її розгляду у строк, визначений статтею 20 Закону України «Про звернення громадян»; визнано протиправними дії Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо винесення наказів №47/10 від 20 червня 2019 року та №604/04 від 11 липня 2019 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зі змісту постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду також вбачається, що протиправними є дії Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги щодо прийняття наказу №604/04 від 11 липня 2019 року, яким відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги позивачу адже суд встановив, що підстав для припинення надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі наказу №323/04 від 28 березня 2019 року не існувало.

Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до … остаточного рішення суду.

Отже, саме вказаним вище рішенням суду встановлено факт наявності протиправних, неправомірних дій відповідача щодо позивача.

Згідно зі статтею 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Так, ч. 1 ст. 1173 ЦК України визначео, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом ч.1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду положення вказаного вище Пленуму ВСУ, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди.

Враховуючи обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 30000,00 грн., є завищеним. Так, розмір відшкодування має бути співмірним з нанесеною моральною шкодою. Крім того, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

В позовній заяві позивач зазначає, що моральна шкода полягає у протиправній бездіяльності Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги, в зв`язку з чим з її боку були втрачені нормальні життєві зв`язки; був змінений налагоджений спосіб життя, що призвело до витрачання додаткових зусиль для організації її життя, та життя її сім`ї, щоб відстоювати свої права в суді. Також через протиправні дії Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_2 отримала суттєве погіршення стану здоров`я, вимушена була тривалий час лікуватись та враховуючи те, що вона своєчасно не отримала належну правову допомогу, в задоволенні її позову було відмовлено.

Однак, слід зазначити, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того факту, що саме через неотримання належної правової допомоги, яку повинен був забезпечити зі свого боку центр, її позов не був задоволений.

При цьому, з досліджувальних матеріалів адміністративної справи №0240/3058/18-а вбачається, що не погоджуючись із прийнятим рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, проте згодом відмовилася від неї, тобто погодилася із законністю рішення суду першої інстанції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Слід зазначити, що розмір заявленої позивачем моральної шкоди (30000,00 грн.) не відповідає обсягу її страждань внаслідок протиправної бездіяльності Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги.

З огляду на вказане вище, суд вважає, що розмір завданої моральної шкоди ОСОБА_2 , яка полягає у душевних стражданнях, а також витрачанні часу для звернення в прокуратуру Вінницької області та судза захистом своїх прав, складає суму розміром 1000,00 грн., . Даний розмір моральної шкоди буде відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану відповідачем позивачу моральну шкоду.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Разом з тим, у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», зазначено, що в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011 центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Пунктом 35 «Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 845 від 03 серпня 2011 року, визначено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

За таких обставин, суд вважає, що ґрунтуються на законі вимоги про стягнення суми з Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомогишляхом безспірного списання Державної казначейської служби України з відповідного казначейського рахунку.

Згідно з пунктом 10-1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад,стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює списання коштів з державного бюджету) та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16, провадження № 12-110гс18.

Тому, держава Україна в особі Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги, є належним відповідачем у цій справі, оскільки вимоги позивача ОСОБА_2 пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної під час надання їй безоплатної вторинної правової допомоги, а в якості співвідповідача повинен бути залучений відповідний орган Державного казначейства України.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги про стягнення моральної шкоди знайшли своє часткове підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомогишляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку в дохід держави, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 840,80 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 22, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. (одна тисяча гривень 00 коп.).

Стягнути з Вінницького місцевого центру із надання безоплатної вторинної правової допомоги шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 коп.).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна,6, .

Відповідач: Вінницький місцевий центр із надання безоплатної вторинної правової допомоги, місцезнаходження: 21021, м. Вінниця, вул. Порика, 29, .

Повний текст рішення суду складений 19.03.2021 року.

Суддя: