РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2021 року Київський районний суд м.Харкова у складі

головуючого судді Колесник С.А.,

за участю секретаря судового засідання Кудінової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу №953/16514/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 34 від 22.12.2016; внести відповідні зміни до актового запису №34 від 22.12.2016, зробленого виконкомом Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши в графі «батько» дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України: стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , аліменти на утримання неповнолітнього доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 3500 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 . судовий збір у розмірі 840,80 грн., витрати на правничу допомогу, кінцевий розмір яких буде визначено при закінченні розгляду справи; а також витрати направлення судової молекулярно-генетичної експертизи у разі її проведення.

Обгрунтовуючи заявлені вимоги позивач посилається на те, що з січня 2016 року по серпень 2016 року позивач та відповідач жили разом як однак сім`я, як чоловік та дружина в одній кімнаті в гуртожитку ХАІ-12 за адресою: АДРЕСА_1 . Потім з вересня 2016 по листопад 2016 року позивач та відповідач проживали в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Фактично вони створили сім`ю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, проте офіційно шлюб сторони не зареєстрували. Від сумісного проживання ІНФОРМАЦІЯ_4 у позивача та відповідача народилася спільна донька ОСОБА_3 , однак відомості про батька дитини були записані в органах РАЦС на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки позивач та відповідач не перебували у офіційно зареєстрованому шлюбі.

Вказує, що при народженні дитини відповідач не зміг подати заяву до органу РАЦС про визнання батьківства, і все це відкладалось на потім. При цьому, відповідач зустрічав та забирав позивачку з пологового будинку, проводив час з донькою.

Зазначила, що сторони жили разом по листопад 2016 року, потім відповідач поступово почав проживати окремо, і вже з квітня 2017 року відповідач взагалі пішов з сім`ї, донькою не цікавиться, не спілкується, матеріальну допомогу дитині не надає взагалі.

Як вказує ОСОБА_1 , донька проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні, однак їй самостійно важко утримувати дитину, а відповідач є здоровою працездатною особою, однак він ніколи не надав матеріальну допомогу на утримання доньки.

На підставі викладеного позивач звернулась до суду з даним позовом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України судом було направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особа - відповідача у справі та отримано відповідну довідку.

Ухвалою суду від 15.10.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, почато підготовче провадження.

Відповідно до ч.1,2 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

10.11.2020 позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення розміру аліментів.

При цьому позивач вказує, що у відзиві на позов відповідач визнав позовні вимоги про визнання батьківства відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та несення відповідних змін до актового запису, в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини відповідач визнав вимоги частково, а саме в розмірі 1500 грн. щомісячно, враховуючи, що він отримує заробітну плату у розмірі 5000 грн.

Остаточно позивач просить стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від всіх його доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

При цьому, інша частина позовних вимог залишилась незмінною (а.с.39-40).

Ухвалою суду від 10.11.2020 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті.

12.11.2020 до суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву (а.с.49-53).

Щодо вимоги про визнання батьківства відповідач вказує, що зазначені факти, що викладені позивачем у позовній заяві, він повністю визнає та підтверджує. Підтверджує та визнає факт, що він є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому посилається на те, що позивач жодним чином не довела порушення відповідачем її прав, що стало б підставою звернення позивача до суду з позовом про визнання батьківства. Позивач не надала жодних доказів того, що відповідач відмовляється внести до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про себе як про батька дитини. Відповідач не вжила жодних заходів з метою досудового врегулювання спірного на її думку питання про реєстрацію відповідача як батька дитини.

Вказав, що одразу після народження дитини, позивачка поїхала до себе додому Донецька обл., Бахмуцький р-н, м. Світлодареьк та саме там отримана свідоцтво про народження їх з відповідачем спільної дитини - через шість днів після її народження, а відповідача не запросили для реєстрації народження дитини. З моменту народження доньки та до теперішнього часу позивач не пред`являла вимоги про офіційне визнання батьківства.

Відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, адже він не заперечує, що є біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому призначення у справі судової молекулярно-генетичної експертизи є недоцільним, а також відсутні підстави для допиту свідків.

У зв`язку з цим ОСОБА_2 вказує, що він не оспорює своє батьківство та згоден внести до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про себе як про батька дитини.

Щодо вимоги про стягнення аліментів то ОСОБА_2 вважає заявлений позивачем розмір аліментів 3500 грн. жодним чином не обґрунтованим та великим.

Посилається на те, що він нещодавно закінчив навчатися в університеті, до недавнього часу не був працевлаштованим та перебував у пошуках роботи, тому не мав стабільного доходу. Тільки з 01.11.2020 відповідач офіційно працевлаштувався до фізичної особи підприємця ОСОБА_7 на посаду Адміністратора (господаря) залу та на даний час має офіційну мінімальну заробітну плату, тому вказує, що згоден щомісячно матеріально допомагати доньці, однак кожного місяця сплачувати суму аліментів в розмірі 3 500 грн. не може, адже сплата такої суми щомісяця буде ставити його в скрутне матеріальне становище.

Тому відповідач вважає, що позовна заява ОСОБА_1 не обґрунтована з частині визначення розміру аліментів, який має щомісяця стягуватися з відповідача на користь позивача, враховуючи своє матеріальне положення, вважає, що буде достатнім визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій сумі - 1 500 гривень, що навіть перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину віком до 6 років.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу наголошує на тому, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні докази, які підтверджують витрати позивача на правничу допомогу та є підставою для стягнення з відповідача таких витрат, тому, вважає, що слід відмовити в задоволенні вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

У зв`язку з викладеним ОСОБА_2 просить: позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів задовольнити частково, визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; внести зміни до актового запису №34 від 22.12.2016, зробленого виконкомом Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши в графі «батько дитини» - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1500 (тисяча п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу.

20.11.2020 та 09.12.2020 повторно до суду надійшли пояснення Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) щодо позову (а.с.61-62, 63-64).

Так, у поясненнях вказано, що, оскільки актовий запис про народження №34 від 22.12.2016 року, складений відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виконкомом Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, тому зобовязання щодо внесення змін може бути покладено лише на Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Тому Харківський міський відділ ДРАЦС СМУМЮ (м.Харків) просить суд залучити належну третю особу - Бахмутський районний відділ ДРАЦС СМУМЮ (м.Харків) та виключити Харківський міський відділ з кола учасників справи.

23.12.2020 представником відповідача - адвокатом Крижановським М.В. подано до суду пояснення до заяви про зменшення позовних вимог (а.с.67-69).

Так, представник вказує про те, що позивачем з самого початку було заявлено вимогу про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 3 500 грн. щомісяця, тобто позивач сама обрала спосіб стягнення аліментів - в твердій грошовій сумі, а у подальшому позивач подала заяву про зменшення розміру аліментів, у якій вже просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку відповідача.

Представник відповідача вважає, що подана позивачем заява не є заявою про зменшення розміру аліментів, адже, у разі стягнення аліментів у частці від заробітку, розмір аліментів, що будуть стягуватися з відповідача, напряму буде залежати від заробітної плати відповідача, та може бути як меншим, так і більшим. Тому, заява, подана позивачем, є саме заявою про зміну способу стягнення аліментів, тобто з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) платника аліментів.

Крім того, як вже вказувалося відповідачем у відзиві на позовну заяву, то відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання доньки щомісячно, однак не зможе сплачувати велику суму, адже відповідач нещодавно закінчив навчатися в університеті, тому до недавнього часу не був працевлаштованим та перебував у пошуках роботи, через що не мав стабільного доходу. Тільки з 01.11.2020 відповідач офіційно працевлаштувався, на даний час має офіційну мінімальну заробітну плату - 5 000 гривень, з якої має також оплачувати своє житло в місті Харкові та харчуватися. Жодного додаткового доходу відповідач не має.

Як вказує представник відповідача, позивачем не обґрунтована вимога про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 від всіх доходів відповідача, адже у відповідача немає достатнього доходу за його місцем працевлаштування та немає жодного додаткового доходу, тому у даному випадку буде достатнім визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини - 1/4 від усіх видів доходів відповідача, що на даний час, враховуючи наявний у відповідача дохід, буде становити - 1 250 грн., що навіть перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком до 6 років, тому повністю буде відповідати нормам чинного законодавства України, та буде таким, що не порушує інтереси дитини та не ставить у скрутне матеріальне становище відповідача (батька дитини).

Ухвалою суду від 23.12.2020 залучено до участі у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) (а.с.73-74).

09.02.2021 до суду надійшла заява за підписом головного спеціаліста Бахмутського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Корсун Л.В., відповідно до якої просить розглянути справу за її відсутності, щодо визнання батьківства відносно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не заперечують, зауваження та пропозиції по даній справі відсутні (а.с.83).

У судове засідання позивач та її представник не з`явились, 15.02.2021 представником позивача подано до суду заяву про проведення судового розгляду справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги ОСОБА_1 просить задовольнити в повному обсязі (а.с.86).

Крім того, 15.02.2021 представником позивача подано до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, що подається до закінчення судових дебатів у справі, де зазначив про те, що між позивачем та адвокатом Полікановим А.М. укладено договір про правничої допомоги у цивільній справі. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Наразі представник позивача позбавлений можливості надати всі докази, які підтверджують понесені позивачем витрати на правничу допомогу, тому в силу ч. 8 ст. 141 ЦПК України представник позивача повідомляє, що надасть відповідні докази несення вказаних витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду у цій справі (а.с.89).

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явились, 15.02.2021 представником відповідача подано до суду заяву про проведення судового засідання у відсутність відповідача та його представника (а.с.88).

Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення судового розгляду повідомлялись в установленому законом порядку.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження (п.1, 2 ч.2 ст.49 ЦПК України).

Суд, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, в межах остаточних позовних вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням часткового визнання выдповыдачем заявлених позовних вимог, приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_3 , про що 22.12.2016 складено відповідний актовий запис №34 у виконкомі Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.17).

Батьками дитини записані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Згідно з інформацією, що міститься у Витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №7 від 07.03.2017, відомості про батька дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто зі слів матері (а.с.18).

Відповідно до ч. 1 ст.52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

На реалізацію положення Конституції і передбачено визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, оскільки гарантується дитині батьківство, незалежно від того, в шлюбі перебувають її батьки чи ні.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України.

Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України).

За змістом ст. 126 СК України заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

У ст. 128 СК України насамперед йдеться про «визнання», а не «встановлення» батьківства, адже визнання правовідношення як спосіб захисту ґрунтується на встановленні певних обставин. Відповідно до цього визнання батьківства судом можливе лише завдяки встановленню кровного споріднення між дитиною і певним чоловіком.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

Також, суд бере до уваги, що відповідач визнає позовні вимоги позивача в цій частині.

Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктами 6,9 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року, рішення щодо визнання батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Преамбула та ст.ст.7, 9, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, дитина, наскільки це можливо, повинна знати своїх батьків, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. З метою гарантування і сприяння здійсненню прав, викладених у Конвенції, держави-учасниці надають батькам належну допомогу у виконанні обов`язків по вихованню дітей.

Статтями 3, 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, прийнятою резолюцією Генеральної Асамблеї від 3 грудня 1986 року передбачено, що турбота про дитину лежить насамперед на її власних батьках.

Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 135 Сімейного кодексу України, при народжені дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

При таких обставинах, враховуючи вимоги позивача, а також те, що відповідач визнав позов в частині визнання батьківства, суд дійшов висновку про те, що позов в частині визнання батьківства підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів суд приходить до наступного.

Відповідно до ч.2, 3 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язана забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно ст..6 вказаної Конвенції кожна дитина має невід`ємне право на життя. Держава забезпечує у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р. та яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст..180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 181 Сімейного Кодексу України у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до якого, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 179 ЦПК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на імя якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідноі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Зі змісту ч.1 ст.183 СК України вбачається, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до наданої суду копії трудового договору б/н від 30.10.2020, ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, перебуває у трудових відносинах із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , займає посаду адміністратора (господар залу) (а.с.54-55).

Пунктом 7 договору визначено, що посадовий оклад працівника становить 5000,00 грн. на місяць або у розмірі 29,20 грн. за одну годину роботи з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу, надбавок, доплат чи інших виплат немає.

Доказів того, що ОСОБА_2 має на утриманні інших осіб в ході судового розгляду справи надано не було.

Таким чином, при визначенні величини аліментного платежу суд враховує, відповідно до ст. 182 СК України, матеріальне становище платника аліментів, той факт, що відповідач перебуває в працездатному віці, офіційно працевлаштований, не обтяжений турботами щодо утримання непрацездатних батьків, а також з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітньої дитини, буде сумою, що відповідатиме обов`язку батька дитини забезпечити частину витрат на її утримання, з урахуванням мінімальних життєвих потреб дитини і матеріального стану відповідача.

Суд вважає, що визначений розмір аліментів у частці від доходу батька дитини щомісячно є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини.

Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частино 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки підлягають частковому задоволенню, а саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів відповідно до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд стягує судовий збір з відповідача на користь держави.

Крім того, при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн. за вимогу про визнання батьківства (а.с.7).

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та стягує з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У зв`язку з поданою 15.02.2021 представником позивача заявою про надання доказів про понесені судові витрати, питання щодо розподілу інших судових витрат наразі не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 51, 52, 129 Конституції України ст.ст.. 2, 3, 4, 5, 12, 13, 19, 49, 81, 137, 141, 206, 263-265, 268, 272, 430 ЦПК України, ст.ст. 80, 84, 125, 126, 128, 134, 135, 141, 150, 179, 180-182, 183, 191 СК України, ст..3, 6, 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Світлодарськ Бахмутського району Донецької області, актовий запис № 34 від 22.12.2016 року.

Внести відповідні зміни до актового запису №34 від 22.12.2016 року, зробленого виконкомом Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначивши в графі «батько» дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_3 виданий Ізюмським РС ГУ ДМС України в Харківській області 29.10.2013 року.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12.10.2020 і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти заявлених позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення у частині стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку (доходу) в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова до Харківського апеляційного суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud2021.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), місцезнаходження: 61022, м.Харків, вул..Сумська, 61, .

Третя особа: Бахмутський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), місце знаходження: 84500, м. Бахмут, вул. Василя Першина, 9.

Повне судове рішення складено та підписано 24.02.2021.

Суддя Колесник С.А.