Справа № 127/25/21
Провадження 2/127/12/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Волошин С.В., розглянувши в місті Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області до ОСОБА_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2021 року позовну заяву Головного управління Національної поліції у Вінницькій області до ОСОБА_1 про відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено провести в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено процесуальні права учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив.

25.02.2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій позов визнав.

Дослідивши правовідносини, що складися між сторонами, та матеріали справи суд дійшов наступного.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до приписів частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Частиною першою статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Разом із тим, відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).

З аналізу наведених процесуальних норм можна зробити висновок про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих правовідносин, коли один із його учасників суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

У справі, що є предметом розгляду суду, Головне управління Національної поліції у Вінницькій області звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з відповідача на свою користь вартість предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився в сумі 5 687,50 гривень, посилаючись на спричинення відповідачем шкоди Головному управлінню Національної поліції у Вінницькій області у зв`язку зі звільненням зі служби в розмірі вартості предметів однострою, наданих відповідачу в особисте користування, строк експлуатації яких не закінчився на час звільнення відповідача.

Частиною першої статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» (№ 580-VIII) встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до частини 1 статті 5-1 даного Закону ознаками належності до поліції є символіка поліції, однострій поліцейських, спеціальні звання, відомчі відзнаки, спеціальний жетон та службове посвідчення поліцейського.

Як зазначено у пункті 2 частини 3 статті 13 Закону «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонує, в тому числі, патрульна поліція.

Відповідно до частини 1 статті 17 вказаного Закону поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно частини першої та другої статті 20 Закону № 580-VIII поліцейські мають єдиний однострій. Поліцейський отримує однострій безоплатно. Зразки предметів однострою поліцейських затверджує Кабінет Міністрів України.

Відповідно до частини 1 статті 59 даного Закону служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з підпунктом 59 пункту 4 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, Національна поліція організовує і здійснює в установленому порядку матеріально-технічне та ресурсне забезпечення діяльності органів Національної поліції, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери її управління, зокрема приміщеннями, полігонами, засобами зв`язку, транспортними засобами, озброєнням, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, одностроєм, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на них завдань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 823 «Про однострій поліцейських» затверджено опис і зразки предметів однострою поліцейських.

На підставі пункту 1 розділу І Порядку забезпечення поліцейських одностроєм (у мирний час), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 12 вересня 2017 року № 772 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України від 24 грудня 2019 року № 1100) (далі Порядок) цей Порядок визначає механізм забезпечення поліцейських одностроєм згідно з нормами належності однострою поліцейських (у мирний час), організацію його використання та обліку.

За приписами пункту 10 розділу V вказаного Порядку відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився, здійснюється з урахуванням термінів його експлуатації та у випадку втрати, пошкодження та/або звільнення поліцейського зі служби з таких підстав: за власним бажанням.

Керівник відповідного органу поліції не пізніше ніж за 5 робочих днів до звільнення поліцейського зі служби видає наказ про відшкодування особою вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

Поліцейському видається під розписку належно завірена копія наказу про відшкодування вартості предметів однострою особистого користування.

З позовної заяви вбачається, що наказом №174 о/с від 28.09.2020 року ГУ НП у Вінницькій області звільнено зі служби в поліції за пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Вишенського відділення поліції Вінницького відділу поліції ОСОБА_1 . На час звільнення за ОСОБА_1 було закріплено вісім предметів однострою особистого призначення, строк носіння (експлуатації) яких не закінчився (довідка УЛТМЗ ГУНП у Вінницькій області №63), вартість яких складає 5 687,50 грн.

Згідно довідки №1818/29/01-2020 від 18.11.2020 року УФЗБО ГУ НП у Вінницькій області кошти на рахунок ГУ НП у Вінницькій області на погашення заборгованості за предмети однострою особистого користування від ОСОБА_1 не надходили, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, спірні правовідносини в даній справі виникли з приводу того, що відповідач ОСОБА_1 звільнившись з посади поліцейського, що відноситься до публічної служби, не здійснив відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що спір у даній справі підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питанням реалізації правового статусу поліцейського ОСОБА_1 як особи, що перебувала на посаді публічної служби, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків позивачу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що наявні підстави для закриття провадження у справі та роз`яснення позивачу, що позов з наведеним вище предметом має розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

До аналогічних висновків дійшов Вінницький апеляційний суд у своїй постанові від 10.03.2021 року у справі № 127/29/21.

Заяву ОСОБА_1 про визнання позову суд не вирішує, оскільки суд закінчує розгляд справи шляхом закриття провадження по справі та без ухвалення рішення по суті позовних вимог.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 255, 259-261 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Провадження в справі №127/25/21 за позовом Головного управління Національної поліції у Вінницькій області до ОСОБА_1 (адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ) про відшкодування вартості предметів однострою особистого користування, строк експлуатації яких не закінчився - закрити.

Роз`яснити позивачу, що спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області або до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: