Справа № 466/2426/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2021 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар СТЕПАНЮК Н.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ПАТ КБ «Приватбанк» ( м.Київ, вул.Грушевського,1д ), третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, про визнання недійсним договору та визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 02.04.2020р. звернулася в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк" треті особи на стороні відповідача приватний виконавець Меленчук Володимир Ігорович, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович в якому просить постановити рішення яким визнати недійсним кредитний договір № E/V 2865 від 15 травня 2007 року укладений між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», а також визнати виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 26.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року таким, що не підлягає виконанню.

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 15 травня 2007 року між нею ОСОБА_2 як позичальником та відповідачем ЗАТКБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № E/V 2865, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 125 000 доларів США. В подальшому між ОСОБА_3 як позичальником та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори про видачу траншів від 16 травня 2007 року № E/V 2865/1, від 03 липня 2007 року № E/V 2865/2 та від 30 січня 2008 року № E/V 2865/3. З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за укладеним кредитним договором між ОСОБА_2 та банком було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тертичною Н.І. та зареєстрований у реєстрі за № 4694. Вважає, що оспорюваний кредитний договір від 15 травня 2007 року № E/V 2865 укладений з порушенням вимог ст.ст. 48, 55, 57, 99 Конституції України, ст.ст. 4, 6, 178, 192, 227, 228, 230, 524, 533, 1048 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 11, п. 2, п.п. 3, 6, 10 п. 3 ст. 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 44, 49, 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 3.3. ст.. 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів», ст. 1, п. 2 ст. 2, п. 4 ст. 5, ст.. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», п.п. 6.2, 6.3 Правил використання готівкової валюти на території України, затвердженим постановою правління НБУ від 30.05.2007 №200, п.п. 1.2., 1.3., 2.1., 3.1. - 3.5., 3.8. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168. А тому, згідно ч. 1 ст. 215 Цивільного Кодексу України просить визнати такий договір недійсним в зв`язку з недодержанням сторонами в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч. 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Також вказує, що їй стало відомо, що приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 26.10.2017 року було вчинено виконавчий напис про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 07.08.2017, грошових коштів у сумі 116 042,50 доларів США, що за офіційним курсом відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2017 складає 2 998 538 грн. 20 коп., з урахуванням: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 42 958,70 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 38 583,80 доларів США; заборгованості з пені у розмірі 34 500,00 доларів США, стягнення здійснюється за період з 15 травня 2007 року по 7 серпня 2017 року. Вказує, що нотаріусом було вчинено виконавчий напис поза межами строку позовної давності який почав перебіг в 2010 року з моменту пред`явлення відповідної вимоги про дострокове повернення кредиту, а тим більше з моменту завершення дії кредитного договору. Також, вказує на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-5893/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агентство "Верус", ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з неї вже стягнуто в повному обсязі заборгованість за кредитним договором № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року. А тому, з вчиненням виконавчого напису вона двічі притягнута до відповідальності за порушення одного і того самого зобов`язання. Також, нотаріус при вчиненні виконавчого напис у не отримав від стягувача первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення, а отже нотаріус не мав підстав вважати, що розмір заборгованості позичальника перед банком, а також суми штрафних санкцій та відсотків, зазначені в написі, є безспірними. З врахуванням наведеного просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав, проти заочного рішення не заперечив.

Відповідач на адресу суду 04.08.2020р. подав відзив на позов, в якому проти позову заперечив, вказав на те, що звернення за виконавчим написом нотаріуса це форма захисту порушеного права кредитора. Вважає, що строк вчинення виконавчого напису не минув, оскільки кредитний договір не був припинений. Зобов`язання позивачкою за цим договором наданий час залишаються невиконаними.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

3-я особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем в судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність.

Суд зі згоди представника позивача вважає за можливе ухвалити рішення у відсутності інших учасників провадження на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши подані докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, фактичні взаємини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких мотивів.

Судом встановлено, що 15 травня 2007 року між позивачкою ОСОБА_2 як позичальником та відповідачем ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № E/V 2865, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 125 000 доларів США, з терміном повернення не пізніше 15.05.2012 року.

На виконання умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року та договору про видачу траншу № Є/V 2865/1 від 16 травня 2007 року позивачці були видані грошові кошти на суму 25 000, 00 дол. США, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Також на виконання умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року та договору про видачу траншу № Є/V 2865/2 від 03 липня 2007 року позивачці були видані грошові кошти на суму 30 000, 00 дол. США, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Крім того, на виконання умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року та договору про видачу траншу № Є/V 2865/3 від 30 січня 2008 року позивачці були видані грошові кошти на суму 30000,00 дол. США, що підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19 лютого 1993 року N 15-93 визначено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом.

Відповідно до статей 47, 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" до банківських послуг належать операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Пунктом 2.3 Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001 року N 275, передбачено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку України банки мають права здійснювати, зокрема, операції з валютними цінностями.

Банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність") банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (стаття 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю").

У разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14 жовтня 2004 року N 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09 листопада 2004 року N 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію, письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року N 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" вважається генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

А отже, законодавством визначено право здійснювати валютні операції та використовувати іноземну валюту як засіб платежу (статті 192, 524, 533 ЦК України), а також правомірність діяльності банків на підставі відповідних ліцензій по наданню кредитів в іноземній валюті, наявність належних дозвільних документів у ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "Приватбанк", на момент укладення із позивачкою спірного договору про надання споживчого кредиту, а також відсутність станом на час його укладення законодавчої заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті, суд приходить до висновку про наявність у відповідача на той час права надавати споживчий кредит в іноземній валюті та вимагати його повернення, а також процентів за користування кредитними коштами в іноземній валюті, зокрема й від позивачки Закон України від 22 вересня 2011 року N 3795-УІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", згідно з якими частину першу статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється, набрав чинності лише 16 жовтня 2011 року.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ПАТ "ПАТ КБ "Приватбанк"" був уповноваженим банком на здійснення валютних операцій та мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті на момент укладення спірного договору про надання споживчого кредиту.

А отже, відсутні будь-які правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відповідно до положень статей 203, 215, 230, 234 ЦК України, як укладеного внаслідок введення в оману позичальника з боку банку та положень статей 11, 15, 18, 19 та 21 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо його нечесної підприємницької діяльності та несправедливих умов договору. Також, позивачкою не доведено введення її в оману під час укладення спірного кредитного договору. Перед підписанням позивачка мала можливість ознайомитися з текстом і умовами договору, власноручно підписала його та графік погашення заборгованості, при цьому, після укладення з банком спірного правочину продовжувала здійснювати платежі на виконання умов кредитного договору, з урахуванням внесених змін.

З врахуванням наведеного вимоги позивачки в частині визнання укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту недійсним є недоведеними та безпідставними, а тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Судом встановлено, що позивачкою було порушено виконання умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року та договорів про видачу траншів від 16 травня 2007 року № E/V 2865/1, від 03 липня 2007 року № E/V 2865/2 та від 30 січня 2008 року № E/V 2865/3 та допущено прострочення з повернення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштами.

Також, судом встановлено, що приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 26.10.2017 року було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року та Розрахунку заборгованості за договором станом на 07.08.2017, грошових коштів у сумі 116 042,50 доларів США (сто шістнадцять тисяч сорок два долари США 50 центів), що за курсом 25.84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2017 складає 2 998 538 грн. 20 коп. (два мільйони дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот тридцять вісім грн. 20 коп.).

Стаття 87 Закону України «Про нотаріат» визначає, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 глави 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виконавчі написи вчиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна.

Відповідно до п. 1.1., 1.2, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 N 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, пункт 2 якого визначає стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, зокрема: кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Водночас, при вчиненні напису нотаріус не отримував від банку первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Розрахунок боргу, підготовлений працівниками банку щодо наявності грошового зобов`язання по тілу кредиту, відсотках річних та пені - є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків стягувача та не може відображати правові підстави для стягнення відповідних сум та слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог банку.

Проте, як вбачається з документів, які були подані для вчинення виконавчого напису, до таких не було долучено засвідчені стягувачем виписки з рахунків боржника, а також рахунку на який слід було проводити сплату відсотків з зазначенням сум заборгованості, строків її погашення, а також здійснених платежів.

В порушення стягувачем положень постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 (з наступними змінами) «Про затвердження переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» нотаріусу не було подано документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Матеріали нотаріального провадження підтверджують відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості.

А отже, здійснюючи напис, нотаріус не отримав від Банку первинних бухгалтерських документів про видачу кредиту і здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, виписки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості позичальника перед Банком, а також суми штрафних санкцій та відсотків, зазначені в написі, є безспірними.

Також, судом встановлено, що в зв`язку з порушенням позивачкою умов кредитного договору відповідачем на виконання умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року було направлено на адресу позивачки листи-претензії з вимогою дострокового повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за кредитними договорами та договором про видачу траншу. Вказані вимоги були скеровані 09.09.2010 року та 01.09.2011 року, які позивачкою не були виконані добровільно у визначений в таких термін.

В зв`язку з невиконанням позивачкою умов кредитного договору № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року та договорів про видачу траншів від 16 травня 2007 року № E/V 2865/1, від 03 липня 2007 року № E/V 2865/2 та від 30 січня 2008 року № E/V 2865/3 та вимог про дострокове повернення кредиту відповідач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-5893/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агентство "Верус", ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року ухвалено стягнути з відповідачів солідарно 102744,15 доларів США заборгованості та відсотків за кредитом, 137118,11грн. та 200грн. заборгованості з пені, 61620,07грн. штрафу та судові витрати. Рішення набрало законної сили та підлягало виконанню в порядку виконання судових рішень.

Отже, порушене право ПАТ КБ "Приватбанк" було захищене шляхом звернення до суду та винесення судом рішення про захист порушеного права, а саме про стягнення з боржників, в тому числі позивачки ОСОБА_2 , достроково тіла кредиту, відсотків за користування кредитом та суми штрафних санкцій.

Таким чином, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 26.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 07.08.2017, грошових коштів у сумі 116 042,50 доларів США (сто шістнадцять тисяч сорок два долари США 50 центів), що за курсом 25.84 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07.08.2017 складає 2 998 538 грн. 20 коп. (два мільйони дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч п`ятсот тридцять вісім грн. 20 коп.) фактично дублює рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року по цивільній справі № 2-5893/11 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське фінансове агентство "Верус", ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 яким стягнуто в повному обсязі заборгованість за кредитним договором № Є/V 2865 від 15 травня 2007 року.

Стаття 61 Конституції України визначає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає умови вчинення виконавчих написів. Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Пункт 1 ч.2 статті 258 ЦК України визначає, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Стаття 257 ЦК України визначає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч. 1 стаття 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п. 3.1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус вчиняє виконавчі написи якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем, за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Як вбачається з умов кредитного договору повернення кредиту та сплата відсотків повинна була здійснюватися періодами, згідно графіку погашення кредитної заборгованості з кінцевим терміном повернення не пізніше 15.05.2012 року.

Крім того, як встановлено судом позивачка допустила порушення виконання умов кредитного договору в частині повернення періодичних платежів в зв`язку з чим відповідачем було скеровано на адресу позивачки 09.09.2010 року яка була відправлена 03.11.2010 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих відсотків протягом 30-ти днів з моменту отримання таких.

А отже, пред`явленням вимоги про дострокове повернення кредиту відповідачем було змінено строк виконання зобов`язання, та вказана вимога була отримана позивачкою, а отже строк позовної давності почав перебіг по закінченню 30-ти денного терміну з моменту отримання таких, а саме з 03.12.2010 року та відповідно сплив 03.12.2013 року.

Тобто, протягом вказаного терміну відповідач вправі був звернутись до приватного нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису.

Проте, як вбачається з оспорюваного виконавчого напису такий було вчинено приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем на підставі зави ПАТ КБ «Приватбанк» лише 26.10.2017 року тобто по спливу позовної давності визначеної ст. 257 ЦК України та ст. 88 Закону України «Про нотаріат».

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, достатньо обґрунтованими з правової та доказової точки зору. Причиною виникнення спору є безпідставна з правової точки зору (без ознак безспірності стягнення) видача нотаріусом виконавчого напису з порушенням позовної давності, невжиття банком заходів щодо належного пред`явлення претензії і узгодженості суми заборгованості та відсутність через вказане у напису сили виконавчого документу.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим Артемом Анатолійовичем 26.10.2017р., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007р. та Реєстру заборгованості за договором станом на 07.08.2017р. грошових коштів в сумі 116042,50 доларів США, що за курсом НБУ від 07.08.2017р. складає 2 998 538грн. 26коп.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Кредитного договору №Є/V2865 від 15 травня 2007р. - відмовити.

Стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» ( м.Київ, вул.Грушевського,1д, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІНПП НОМЕР_1 ) 1681,60грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 22.03.2021р.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська