Провадження № 2/359/1188/2021
Справа № 359/8982/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Русан А.М.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в м. Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в :

12 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, яким просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 зареєстрований 21.01.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 16.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 21.01.2006 року. Від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відносини між сторонами, як подружжя значно погіршилися. На даний час сторони проживають окремо та не підтримують жодних стосунків та не ведуть спільного господарства на протязі п`яти років. Тому подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.

Ухвалою суду від 23 листопада 2020 року у справі за позовною заявою про розірвання шлюбу відкрито загальне позовне провадження, сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

21 грудня 2020 року від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява про стягнення аліментів на дитину, якою просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3500 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

Ухвалою суду від 02 березня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 про стягнення аліментів об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в одне провадження.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість подали до суду заяви, в яких : позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти зустрічного позову не заперечував, розгляд справи просив здійснити у його відсутність, а відповідач позов визнала повністю, зустрічну позовну заяву підтримала та просила розгляд справи проводити у її відсутність.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяви позивача та відповідача, матеріали справи вважає, що позовні вимоги первісного та зустрічного позовів підлягають задоволенню з наступних підстав.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 21 січня 2006року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 16. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого 21 січня 2006року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.10).

Від цього шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 26 серпня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області (а.с.11).

Відповідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому.

Згідно ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Статтею 112 СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав подальше існування сім`ї неможливе.

Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим укладений шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід розірвати на підставі ст. 112 Сімейного кодексу України.

Між позивачем та відповідачем склалися сімейні правовідносини щодо утримання дитини, які врегульовані Сімейним кодексом України. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України.

На підставі ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батьків або у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини, 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення, і розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З матеріалів справи вбачається, що, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею проживає та перебуває на її утриманні дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторонами вказане визнається та не оспорюється.

Відповідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню починаючи з 21 грудня 2020 року.

Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно роз`яснень, наведених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що відповідач офіційно працює, інших неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має. Доказів протилежного суду не надано.

Враховуючи те, що дитина проживає з матір`ю, вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку про необхідність призначення аліментів на утримання дитини відповідно до ст. 181 СК України з визначенням його розміру у твердій грошовій сумі.

Інших обставин, які мали б істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 судом не встановлено, про них також не повідомлено позивачем та відповідачем.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В положеннях статті 51 Конституції України зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ними повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

За змістом ст. 179 Сімейного Кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом даної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Суд звертає увагу на те, що сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання. У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Судом встановлено, що при зверненні до суду із позовом про розірвання шлюбу ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією № 1-626К від 11 листопада 2020 року.

Згідно ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 840,80 грн.

В ч. 6 ст. 141 ЦПК України вказано, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору. Тому з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 слід стягненути судовий збір на користь держави Україна у розмірі 840 грн. 80 коп.

Керуючись ч. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15.05.2006 року, ст.ст. 110, 112, 141, 180 - 182, 184, 191 СК України, ст. 4, 12, 81, 133, 141, ч. 4 ст. 206, 258- 260, 263 - 265, 268, 289, 353, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 21 січня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис № 16.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок, з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 21 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 ) на користь держави Україна судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скаргу на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 11 березня 2021 року.

Суддя Л.В. Яковлєва