Справа № 143/293/20
10.03.2021 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області у складі:
головуючого судді Бойка А. В.,
з участю секретаря Москаленко С.П.,
представника позивача адвоката Щавінського К.С.,
представника позивача Глущенко О.І.,
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Погребищі справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Погребищенське", від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Щавінський Костянтин Станіславович до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -
В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом ТОВ «Погребищенське» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину не дійсним.
Обставини справи.
Позивач вважає вказаний договір недійсним, оскільки він не відповідає вимогам чинного законодавства, укладений до закінчення строку дії раніше укладеного ОСОБА_1 договору оренди землі, що зумовило існування «подвійної реєстрації» прав оренди на земельну ділянку та суттєве порушення прав позивача.
Хід розгляду справи.
10.03.2020 судом винесено ухвалу про відкриття провадження у справі (а.с.14).
26.03.2020 на адресу суду від представника ОСОБА_2 адвоката Безуглої І.С. надійшов відзив на позовну заяву (а.с.22-23).
01.04.2020 судом винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду (а.с.40).
18.06.2020 до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (а.с.50).
18.06.2020 судом винесено ухвалу про зупинення провадження у справі (а.с.56-57).
27.11.2020 судом винесено ухвалу про відновлення провадження у справі (а.с.64).
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 та представник позивача адвокат Щавінський К.С. позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити.
Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заперечили проти задоволення позову, просили суд відмовити у його задоволенні.
Таким чином, заслухавши пояснення сторін, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 30.01.2020 державним реєстратором Оратівської районної державної адміністрації Вінницької області Лавренюк Л.В. здійснено реєстрацію договору оренди землі, б/н від 20.01.2020. Орендодавцем є ОСОБА_1 , орендар ОСОБА_2 , строк дії 10 років з правом пролонгації (а.с.6-7).
У судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 після закриття підготовчого судового засідання, під час розгляду справи по суті, надано угоду про розірвання договору оренди землі та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, про те, що 20.01.2021 вказану угоду про розірвання договору оренди землі від 20.01.2020 було зареєстровано (а.с.105-106).
До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує наступні норми законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України, Законом України «Про оренду землі».
Передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб,, здійснюється за договорами оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина 2 статті 124 Земельного кодексу України у редакції, чинній на час підписання ОСОБА_1 із позивачем договору оренди землі та його реєстрації).
За приписами ч.1 ст.210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України у вказаній редакції, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на час підписання договору оренди землі та його реєстрації, укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18 Закону України «Про оренду землі» у вказаній редакції).
На час підписання оскарженого договору та реєстрації права оренди земельної ділянки за ОСОБА_2 був чинним договір оренди цього ж об`єкта, підписаний ОСОБА_1 з позивачем 15.11.2009, що зареєстрований у Вінницькій регіональній філії центру ДЗК 20.07.2010.
Таким чином, внаслідок укладення оскарженого договору ОСОБА_2 отримав право оренди земельною ділянкою, що стало перешкодою для позивача у реалізації аналогічного права щодо тієї самої земельної ділянки.
Згідно з частиною першою статті 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.
Як передбачено абз. 3 ч.2 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною (пункт «в» частини третьої статті 152 ЗК України).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.04.2020 по справі № 610/1030/18 зазначила, що орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які би перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою (абзац четвертий частини другої статті 24 Закону України «Про оренду землі»); укладення договору оренди земельної ділянки під час дії іншого договору оренди цього ж об`єкта може перешкоджати первинному орендареві реалізувати його право користування відповідною ділянкою.
Суд критично сприймає та відхиляє твердження ОСОБА_2 про те, що на момент розгляду справи, відповідно до наданих ним документів зник предмет спору, оскільки відповідно до угоди про розірвання договору оренди землі, договір від 20.01.2020 припинив свою дію.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх учинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Якщо предметом спору у справі є недійсність договору й такий договір визнається недійсним з моменту вчинення, укладення сторонами додаткової угоди про припинення такого договору та повернення майна не можуть розцінюватись як підстава для припинення провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета. Розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення до суду з позовом про визнання такого договору недійсним. Так само не перешкоджає поданню відповідного позову закінчення строку дії оспорюваного правочину до моменту подання позову.
З огляду на зазначене в постанові від 27.11.2018 у справі №12-112гс18 ВП ВС дійшла висновку про необхідність відступити від висновку щодо застосування норми права в подібних правовідносинах, викладеного в постанові ВСУ від 23.12.2015 у справі №918/144/15, оскільки розірвання сторонами договору, виконаного повністю або частково, не позбавляє сторони права на звернення в майбутньому з позовом про визнання такого договору недійсним. Такий висновок було викладено у постанові ВС №394/301/19.
Згідно з ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 35 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Відтак, з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір пропорційно сумі задоволених позовних вимог в розмірі по 1051 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 17.03.2021.
Суддя