П О С Т А Н О В А

Іменем України

Єдиний унікальний номер 242/4601/20

Номер провадження 22-ц/804/699/21

17 березня 2021 року місто Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Лопатіної М.Ю.

суддів -Биліни Т.І., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря - Сидельнікової А.В.,

сторони:

заявник - ОСОБА_1

заінтересовані особи - Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків), Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2020 року, постановлену у складі судді Владимирської І.М.,-

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст вимог скарги.

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв Пітецький В.В. , звернулась зі скаргою на бездіяльність органу державної виконавчої служби.

Скарга мотивована тим, що на підставі інформації, отриманої з Державного реєстру речових прав, ОСОБА_1 стало відомо, що на належну їй частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області накладено арешт в рамках виконавчих проваджень №18564907 та №27305302, за якими стягувачем є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 23 вересня 2013 року державним виконавцем, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Строк на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем сплинув, тому арешт на майно заявниці існує безстроково, не забезпечуючи виконання жодного виконавчого документа, чим порушується її право на вільне володіння належним їй майном. Враховуючи те, що постійним місцем мешкання ОСОБА_1 є м. Миколаїв, про протиправну бездіяльність виконавця, яке є триваючим, вона дізналась нещодавно, а також те, що на території країни запроваджено карантин, вважає, що строк для звернення зі скаргою до суду пропущено нею з поважних причин.

На підставі викладеного, заявниця просила суд поновити їй строк для звернення до суду, визнати неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчому проваджені № 27305302; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) зняти арешт, накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29 червня 2011 року в рамках ВП №27305302, на все нерухоме майно, що належить заявниці.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу державної виконавчої служби задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 при поверненні виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № 27305302.

Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) зняти арешт, накладений постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29 червня 2011 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31205194, ВП № 27305302, на все нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 .

Задовольняючи скаргу, місцевий суд виходив з того, що заявлені ОСОБА_1 вимоги є обґрунтованими, оскільки незняття державною службою арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, тому порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків) зняти арешт з нерухомого майна скаржника.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особа, яка подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що повернення виконавчого листа стягувачу, у зв`язку з відсутністю майна боржника, при непогашенні боржником боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, не є підставою для зняття арешту з майна боржника, тому що виконавче провадження не є закінченим. Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 17 січня 2018 року по справі 910/8019/15-г.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу Пітецький В.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на відповідність оскарженого судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

У судовому засіданні представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Козаченко В.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник заявниці - адвокат Пітецький В.В. в суді апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду залишити без змін

Заявниця ОСОБА_1 та представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Мотивувальна частина.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників заявниці та Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржене рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 227575347 від 09 жовтня 2020 року, на трикімнатну квартиру, загальною площею 80,1 кв.м., житловою площею 46,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві спільної часткової власності у вигляді 1/2 частки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2016 року, накладено арешт. Підставою для державної реєстрації обтяження є постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 27305302, винесена 29 червня 2011 року Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної служби Головного управління юстиції у Донецькій області. Крім того, на чотирикімнатну квартиру, загальною площею 83,7 кв.м., житловою площею 60,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , що на праві спільної часткової власності у вигляді 1/4 частки належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2016 року, також накладено арешт. Підставою для державної реєстрації обтяження є постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 27305302, винесена 29 червня 2011 року Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної служби Головного управління юстиції у Донецькій області. (а.с. 6-7).

З листів Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 11598/02.1-40/20694 від 01 листопада 2019 року та №13767/02.1-40/23972 від 27 грудня 2019 року, адресованих представнику заявниці Пітецькому В.В. вбачається, що згідно даних Спецрозділу АСВП на виконанні відділу перебували виконавчі провадження №18564907 та №27305302. Виконавче провадження № 18564907 відкрито на підставі виконавчого напису № 1535, вчиненого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим Є.В. 03 березня 2010 року. Стягувачем за вищевказаним виконавчим листом є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Виконавче провадження № 27305302 відкрито на підставі виконавчого листа № 2-286, виданого Ворошиловським районним судом міста Донецька 23 червня 2011року. Стягувачем за вищевказаним виконавчим листом є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». 23 вересня 2013 року державним виконавцем, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Крім того, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області повідомляв, що враховуючи завершення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», а також відсутність інформації щодо стягнення з боржника виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, правових підстав для звільнення майна боржника з-під арешту не має (а.с.8, 9).

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України (частина п`ята статті 124 Конституції України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Апеляційним судом встановлено, що на підставі виконавчого листа № 2-286, виданого Ворошиловським районним судом міста Донецька 23 червня 2011 року про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Донецької дирекції суми 7 617 842,24 грн., Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області ( назва якого змінена на Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Харків)), була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 27305302 від 29 червня 2011 року, якою накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1

23 вересня 2013 року державним виконавцем, на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови), винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відомості про сплату заявницею (боржником) ОСОБА_1 виконавчого збору, а також суми грошових коштів, стягнутих за рішенням суду у розмірі 7 617 842,24 грн., відсутні.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 227575347 від 09 жовтня 2020 року, на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ? частка якої належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30 серпня 2016 року, та квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , 1/4 частка якої належить заявниці на підставі договору купівлі-продажу від 17 серпня 2016 року накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 27305302 від 29 червня 2011 року (а.с. 6-7).

Спеціальним законом, що визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягали примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час винесення Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Донецькій області постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23 вересня 2013 року, був Закон України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року (далі: Закон № 606- ХІV).

Відповідно до статті 1 Закону України №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України №606-ХІV примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Частиною першою статті 6 Закону України №606-ХІV встановлено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з положеннями статті 11 Закону України №606-ХІV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту статті 25 Закону України №606-ХІV за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 47 Закону України №606-ХІV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

У відповідності до приписів частини першої статті 49 Закону України №606-ХІV виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;7) визнання боржника банкрутом;8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятої статті 60 наведеного Закону з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо в боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З урахуванням наведених норм закону у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження не є закінченим. При цьому, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Аналогічні висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 17 січня 2018 року по справі № 910/8019/15-г, від 06 березня 2019 року в справі № 263/1468/17 (провадження № 61-31540св18), від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19), від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18).

Апеляційний суд відхиляє аргумент заявниці про те, що в силу приписів Закону України "Про виконавче провадження" арешт з майна боржника має бути знятий у судовому порядку, оскільки виконавчий документ повернутий стягувачу і необхідність забезпечення виконання рішення шляхом накладення арешту відпала. Так, випадки, з якими пов`язується зняття арешту з майна боржника прямо визначені приписами наведеного Закону, і винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (тобто, коли рішення суду фактично не виконано), не є підставою для зняття накладеного арешту на майно боржника.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що незняття державною службою арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби є таким, що зроблений через неправильне застосування норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вищевказаних обставин, з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органу державної виконавчої служби.

Керуючись ст. ст. 367, 374,376,381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) задовольнити.

Ухвалу Селидівського міського суду Донецької області від 17 грудня 2020 року скасувати.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв Пітецький Віталій Вікторович , на бездіяльність органу державної виконавчої служби.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року

Суддя: