Справа № 438/1441/20
Провадження № 2/438/95/2021
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 березня 2021 року суддя Бориславського міського суду Львівської області Слиш А.Т., розглянувши в м. Бориславі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Позивач акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») подав до суду позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.03.2007 в розмірі 71272,02 грн станом на 07.09.2020 та судові витрати в розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», підписала заяву б/н від 26.03.2007, згідно з якою відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, відповідачу надано в користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 21600грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг (далі Договір). При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Заявою відповідача підтверджується, що вона була поінформована про умови кредитування, які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами в розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Відповідач не надавав своєчасно банку кошти для погашення заборгованості, відтак станом на 07.09.2020 заборгованість становить 71272,02 грн та складається з: 2710,17 грн заборгованість за кредитом; 68245,10 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом, 0,00 грн - заборгованість за комісією, 316,75 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. На підставі наведеного позивач просить суд позов задовольнити.

Ухвалою судді від 21.12.2020 відкрито провадження у справі. Враховуючи наявність відповідного клопотання представника позивача, розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи, наслідки їх неподання, строки подання клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, надіслану відповідачу за зареєстрованою адресою її проживання, відповідач не отримала. Проте за змістом ч. 7, п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вищевказані документи вважаються врученими відповідачу. Відповідач, належним чином повідомлений про судовий розгляд справи та строк подання відзиву на позовну заяву, не подав відзив до суду або інформацію про поважність причин неподання відзиву. У матеріалах справи відсутні також клопотання сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст.178 та ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, - сторони не викликались.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч.1, 2 ст.1069 ЦК України).

Згідно з ст.1050 та ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.

Суд установив, що 26 березня 2007року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, згідно з умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, шляхом підписання відповідачем заяви від 26.03.2007.

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

У відповідності до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк (ст.ст.526, 530 ЦК України). За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з копією вказаної заяви від 26.03.2007, підписаної позичальником ОСОБА_1 , сторонами обумовлено такі характеристики умов використання кредитної картки: кредитний ліміт у сумі 250 грн, строк дії 03/09, базова відсоткова ставка 22,8 % з розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає терміну дії картки. Порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості. Погашення заборгованості за кредитним лімітом може здійснюватися як шляхом внесення коштів на картку клієнтом, так і списання банком коштів з дебетної картки.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що з моменту укладення договору відповідачу видано кредитні картки, строк дії останньої - до березня 2024 року.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача: 05.03.2007 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 21600 грн; з 28.04.2007 800 грн, з липня 2008 року по квітень 2016 року кредитний ліміт неодноразово змінено в межах 570 грн - 4000 грн, з 01.04.2016 2720 грн, з 20.01.2020 - 0,00 грн.

Судом встановлено, що позивач умови укладеного договору виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами.

Проте відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконувала. Зокрема, з виписки про рух коштів за договором б/н станом на 18.09.2020 встановлено, що відповідач з моменту оформлення кредитної картки активно користувалася нею, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, проте не вчасно та не в повному обсязі погашала заборгованість, у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту в сумі 2710,17 грн.

При цьому, позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник) в розмірі 2710,17 грн, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитом - 68245,10 грн та 316,75 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Розглядаючи вимоги про стягнення заборгованості за відсотками та пенею, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків та пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на копію паспорту споживчого кредиту, Витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг», як невід`ємну частину спірного договору.

Проте наданий позивачем суду Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису позичальника (відповідача). Відтак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач ознайомився та погодився з такими, підписуючи заяву від 26.03.2007 щодо приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані Умови та правила на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26.03.2007 шляхом підписання заяви.

У вказаному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин положення ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (26.03.2007) до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже суд не вбачає підстав вважати, що сторони обумовили в письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, чи інших видів відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, що є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Крім цього, суд зазначає, що долучена позивачем до матеріалів позову копія Паспорту споживчого кредиту, з якої вбачається, що вона підписана відповідачем (13.08.2020), яким визначено основні умови кредитування (у т.ч. збільшені процентні ставки, порядок повернення кредиту, відповідальність за неналежне виконання договору), не може слугувати підставою для повного задоволення позову, оскільки термін «Паспорт споживчого кредиту» випливає зі змісту Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які відповідачем не підписані та відповідно не є складовою частиною кредитного договору від 26.03.2007.

Крім цього, в Паспорті споживчого кредиту зазначена дата його підписання, яка здійснена з різницею більше 13 років після підписання заяви від 26.03.2007, а також відсутні будь-які ідентифікуючі дані щодо договору, який укладався між сторонами, що також не свідчить про узгодження цих умов кредитного договору між сторонами, що вимагають положення статей 3,627 ЦК України, так як підпис позичальника міститься лише після розділу, в якому він стверджує про отримання ним від банку всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації.

Оскільки за положеннями ч.5 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тому суд не приймає наданий позивачем Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та копію Паспорту споживчого кредиту як підставу нарахування та стягнення відсотків та пені у вказаному позивачем розмірі.

Крім цього, в заяві позичальника від 26.03.2007, підписаній сторонами, хоча було повідомлено відповідача про певну базову ставку відсотків за користування кредитним лімітом (22,8% з розрахунку 360 днів у році), проте у заяві відсутні умови договору щодо способу, порядку нарахування, строків погашення таких відсотків тощо, тобто будь-яких умов нарахування та сплати таких, а також про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання, прострочення його виконання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також відсутні обумовлені сторонами умови договору щодо визначення іншого розміру процентів, ніж встановлений у ч.2 ст.625 ЦК України.

При цьому, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором, позивачем самостійно здійснювалося нарахування відсотків на рівні 30% (з січня 2013 року до листопада 2017 року), 43,20 % (до липня 2020 року), 42 % (до вересня 2020 року), хоча відповідач Умов та правил, якими б така зміна відсоткової ставки була передбачена, чи інших договорів як вказано вище, не підписував. Будь-яких доказів про те, що Банк повідомляв відповідача про зміну (збільшення) процентної ставки та відповідач визнавав таку зміну та в будь-якій формі погоджувався на сплату таких відсотків, матеріали справи не містять.

Відповідно вся сума заборгованості, окрім нарахування заборгованості за кредитом («тілом кредиту» - основною сумою кредиту, що отримана відповідачем) слід вважати здійсненою без дотримання вимог закону та умов, погоджених з відповідачем.

Таким чином, у частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені слід відмовити, оскільки позивач належним чином не обґрунтував позовні вимоги у цій частині та не надав суду доказів на підтвердження обґрунтованості вказаних позовних вимог.

При цьому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом (простроченим тілом кредиту) в розмірі 2710,17 грн, відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 78 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду, тобто пропорційно сумі задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 26 березня 2007 року в розмірі 2710 гривень 17 копійок, що становить заборгованість за кредитом.

У задоволенні позову в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 68245 гривень 10 копійок заборгованості за відсотками за користування кредитом та 316 гривень 75 копійок пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 78 гривень 00 копійок.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження юридичної особи: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд Львівської області протягом 30 днів з дня складення судового рішення.

Головуючий суддя А.Т.Слиш