Справа № 428/5412/20
Провадження № 22-ц/810/56/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н.В. .

суддів Кострицького В.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового

засідання Міняйленко О.В.

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьк

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада 2020 року, ухваленого у складі судді Юзефовича І.О., в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування зазначив, що 10.09.2009 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву №б/н від 10.09.2009. При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, та Тарифами Банку складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. 10.09.2009 відповідачем була також підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». На підставі договору надання банківських послуг було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу було видано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 3900 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.3.2, п.3.3 Договору, на підставі якого відповідач дав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою банку. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. Відповідачем не було виконано зобов`язань за кредитним договором, відповідно до чого станом на 31.03.2020р. утворилася заборгованість в сумі 386556,49грн, що складається з: 3863,17грн. - заборгованість за тілом кредиту; 377303,74 грн заборгованість за простроченими відсотками; 5389,58грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання. Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Тому, позивач звернувся з позовом до суду та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 10.09.2009 у загальній сумі 130977,98грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 3863,17грн, з заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 10.09.2009 по 31.10.2018 у сумі 127114,81грн., та витрати по оплаті судового збору в сумі 2102грн.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Вирішуючи спір, суд встановив, що в анкеті заяві сторони досягли згоди щодо розміру відсотків 30% річних, тому розмір заборгованості розрахований позивачем з урахуванням підвищеної процентної ставки 34,8% річних та 43,2% суперечить умовам кредитування та впливає на загальний розмір заборгованості. Враховуючи погоджену між сторонами в договорі відсоткову ставку 30% річних, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача заборгованості за кредитним договором, враховуючи сплату боргу відповідачем в повному обсязі в сумі 144243,44 грн.

В апеляційній скарзі представник Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час прийняття оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було у повному обсязі досліджено матеріали справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Відповідач підтвердив згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідачем було також підписано довідку про умови кредитування з використанням «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій зазначено умови кредитування, в тому числі базова відсоткова ставка за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25-го числа місяця, наступного за звітним, порядок нарахування пені, розмір штрафів, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Суд не звернув уваги на те, що матеріали справи містять витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в редакції, що діяла на момент підписання анкети заяви, затвердженої відповідним наказом, наказ «Про актуалізацію Умов та Правил надання банківських послуг». Послідуючі редакції Умов та Правил надання банківських послуг, до яких відповідач автоматично приєднувався знаходяться на офіційному сайті ПриватБанку та відповідач зобов`язався самостійно з ними знайомитися. Помилковим є висновок суду щодо переплати суми боргу за договором, оскільки кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, і клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. З моменту збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відповідач здійснював сплату відсотків за новою ставкою, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, отже вказані обставини свідчать про прийняття та погодження відповідачем змінених умов кредитного договору.

В судове засідання представник позивача не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося до суду з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений відповідно до ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до укладеного договору б/н від 10.09.2009 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,0 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

24.10.2009 кредитний ліміт було збільшено до 1100,00 грн, 09.06.2010 до 1900 грн, 16.12.2010 до 2100 грн, 22.01.2011 до 2500 грн, 15.03.2011 до 2900, 23.07.2011 до 3300 грн, 07.09.2011 до 3900 грн, 08.09.2011 було зменшено кредитний ліміт до 3900 грн, 16.01.2020 кредитний ліміт складає 0,00 грн.

Договір про надання банківських послуг складається із Анкети позичальника, довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Також, відповідачем ОСОБА_1 підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» за договором, в якій містяться тарифи банку, та яка підписана 10.09.2009 відповідачем, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 2,5% та відповідно на рік складає 30% річних.

Таким чином, сторони узгодили умови договору щодо розміру процентів за користування кредитними коштами.

Згідно наданої довідки АТ КБ «ПриватБанк», на підставі укладеного між сторонами кредитного договору № б/н ОСОБА_1 були видані наступні кредитні картки:

10.09.2009: № НОМЕР_1 з терміном дії до 07/13;

06.05.2010: № НОМЕР_2 з терміном дії до 02/14;

04.02.2013: № НОМЕР_3 з терміном дії до 10/16;

21.10.2013: № НОМЕР_4 з терміном дії до 10/17.

Із наданого розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач користувався грошовими коштами позивача.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком, станом на 31.03.2020 відповідач має заборгованість у сумі 386556,49 грн. за кредитним договором б/н від 10.09.2009, яка складається з: 3863,17 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 377303,74 грн. - заборгованість за відсотками, з яких за період з 10.09.2009 по 31.10.2018 заборгованість за відсотками складає 127114,81 грн, 5389,58 грн нарахована пеня.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у пунктах 34-35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У пункті 54 зазначеної постанови зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1060 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Із наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем заборгованість по відсоткам за користування кредитом розрахована за період з 10.09.2009 по 31.10.2018 року в сумі 127114,81 грн.

Як зазначалося вище, строк дії перевипущеної картки № НОМЕР_4 встановлений до 10/17.

З урахуванням викладеного колегія вважає, що сторони погодили строк кредитування до 31.10.2017.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, оскільки зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 31.10.2017 позивач не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами.

Колегія суддів вважає, оскільки право позивача нараховувати проценти за користування кредитом припинилося з 01.11.2017, то вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користуванням кредитом за період з 01.11.2017 по 31.10.2018 не підлягає задоволенню за необґрунтованістю.

Крім того, слід зауважити, що із розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» нарахування відповідачу процентів за користування кредитними коштами здійснюються, виходячи із ставки 34,8% річних, починаючи з 01.09.2014 та 43,2% річних, починаючи з 01.04.2015.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, в редакції на час виникнення правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що на момент збільшення відсоткової ставки відповідно до імперативних правил статті 1056-1 ЦК України банк був обмежений у праві приймати рішення про збільшення відсоткової ставки в односторонньому порядку.

Відповідно до пункту 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року №270 (далі Правила) (в редакції на час зміни відсоткової ставки) рекомендоване поштове відправлення - реєстрований лист (рекомендований лист), поштова картка, бандероль, відправлення для сліпих, дрібний пакет, мішок "M", які приймаються для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення.

Згідно з пунктом 99 Правил рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених вабзаці четвертому пункту 93цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-82цс16.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази (рішення банку про підвищення процентної ставки за договором), на підставі яких саме з 01 вересня 2014 року та 01 квітня 2015 року позивачем змінена відсоткова ставка за договором, укладеним з відповідачем, з 30% річних на 34,8% річних, в подальшому на 43,2%, не зазначені обставини, на підставі яких банк здійснив підвищення відсоткової ставки.

Матеріалами справи не підтверджено, що вищезазначені вимоги законодавства були належним чином виконані позивачем - відсутні докази того, що відповідач був ознайомлений належним чином зі зміною відповідних процентних ставок та погодив таку зміну.

Дані обставини свідчать про те, що визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 127114,81 грн, суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена як у заяві, так і в довідці становить 2,5 % на місяць, що складає 30 % річних, проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі, так і у підвищеному розмірі, а саме: 34,8% річних та 43,2% річних.

Отже, банк неправомірно збільшив відсоткову ставку по кредиту в односторонньому порядку, тому неправомірно нарахував проценти за підвищеною відсотковою ставкою.

Виходячи з диспозитивності цивільного судочинства (межі заявлених позовних вимог), беручи до уваги визначені банком періоди та суми простроченої заборгованості, погоджений сторонами розмір відсоткової ставки 30% та надану формулу розрахунку, розмір процентів за користування кредитом складає:

за період з 01.09.2014 по 31.10.2017 року розраховується наступним чином: 3863 грн 17 коп. (заборгованість за кредитом) х 30% / 360 днів х 1157 днів = 3724грн 74 коп.

Станом на 31.08.2014 року відповідачу позивачем були нараховані проценти, виходячи із відсоткової ставки, яка передбачена договором і складають 154,02 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Отже, станом на 31.10.2017 року відповідачу підлягали нарахуванню проценти, розмір яких становить 3878,76 грн.

При цьому, з розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 10.09.2009 та виписки по рахунку коштів відповідача вбачається, що ОСОБА_1 в період з 01.09.2014 по 31.10.2017 року не погашав заборгованість за процентами.

Враховуючи викладені вище обставини колегія суддів вважає, оскільки сума нарахованих відсотків за зазначений вище період складає 3878,76 грн, тому вимоги банку про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 10.09.2009 по 31.10.2017 в сумі 3878 грн 76 коп. підлягають задоволенню.

Таким чином, як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, заборгованість за тілом кредиту становить 3863 грн 17 коп., за відсотками за період з 10.09.2009 по 31.10.2017 в сумі 3878 грн 76 коп., які підлягають стягненню з відповідача.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1ст.374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12.11.2020 слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту у сумі 3863 грн 17 коп., за відсотками за період з 10.09.2009 по 31.10.2017 в сумі 3878 грн 76 коп.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжного доручення від 12.06.2020 року позивачем понесені витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 2102 грн., за подання апеляційної скарги - в сумі 3153 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 27.12.2020.

Оскільки апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 310 грн.61 коп.

Керуючись ст.367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 листопада 2020 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрованого АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.09.2009 в сумі 7741 (сім тисяч сімсот сорок одна) грн 91 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у сумі 3863 (три тисячі вісімсот шістдесят три) грн 17 коп., заборгованості за відсотками за період з 10.09.2009 по 31.10.2017 в сумі 3878 (три тисячі вісімсот сімдесят вісім) грн 74 коп., витрати зі сплати судового збору у розмірі 310 грн.61 коп.

В решті позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 19 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: