КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/982/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Суханової Є.М., Матвієнко Ю.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 13 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до відділу в Обухівському районі Головного управління Держгеокадастру в Київській області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування рішення, скасування державної реєстрації, зобов`язання вчинити дії,-

встановив:

У грудні 2019 р. позивач звернувся до суду з позовом до Відділу в Обухівському районі Головного Управління Держгеокадастру в Київській області, ГУ Держгеокадастру в Київській області, ОСОБА_2 , у якому просив визнати протиправними дії державного реєстратора Відділу в Обухівському районі Головного Управління Держгеокадастру в Київській області щодо державної реєстрації 30 серпня 2013 року земельної ділянки загальною площею 0,0600 га з кадастровим номером :04:001:0060 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області та відкриття поземельної книги на цю земельну ділянку.

Визнати незаконною державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на цю земельну ділянку та обов`язати Відділ в Обухівському районі Головного Управління Держгеокадастру в Київській області її скасувати.

На обґрунтування позову зазначив, що є власником земельної ділянки загальною площею 0,1200 га з кадастровим номером :04:001:0054, яка розташована на за адресою на території АДРЕСА_1 .

Державний кадастровий реєстратор Відділу Держгеокадастру зареєстрував за ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, що повністю накладається на його земельну ділянку. Оскільки технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність третьої особи у відповідачів немає, то відомості, що містяться в Публічній кадастровій карті, виправити неможливо, а тому єдиним способом захисту порушеного права є скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки.

Позивач також указав, що державний кадастровий реєстратор Відділу Держгеокадастру направив ОСОБА_2 лист-повідомлення N /1 про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою земель помилки, допущеної у його відомостях. Проте третя особа жодних дій для урегулювання питання з її земельною ділянкою не вчинила.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року цивільну справу передано до окружного адміністративного суду міста Києва.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, оскільки на підставі державної реєстрації спірної земельної ділянки у ОСОБА_2 виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, тому цей спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи справу до окружного адміністративного суду міста Києва, суд виходив з того, що позовні вимоги ґрунтуються на протиправності дій державних реєстраторів як суб`єктів, наділених владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав, у зв`язку з недотриманням ним вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, у даній справі дослідженню будуть підлягати виключно владні, управлінські рішення та дії щодо державної реєстрації права власності, вчинені відповідачем - державним реєстратором як суб`єктом владних повноважень, а тому даний спір є публічно-правовим та підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що у січні 2018 року позивач вже звертався до адміністративного суду з позовом до Відділу Держгеокадастру, ГУ Держгеокадастру, у якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01 березня 2018 року просив скасувати державну реєстрацію земельної ділянки загальною площею 0,0600 га з кадастровим номером :04:001:0060 з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в межах Підгірцівської сільської ради Обухівського району Київської області (далі - спірна земельна ділянка), та перенести в архівний шар, а також закрити Поземельну книгу.

На обґрунтування позову зазначав, що є власником земельної ділянки загальною площею 0,1200 га з кадастровим номером :04:001:0054, яка розташована на АДРЕСА_1 . Державний кадастровий реєстратор Відділу Держгеокадастру зареєстрував за ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, що повністю накладається на його земельну ділянку. Оскільки технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність третьої особи у відповідачів немає, то відомості, що містяться в Публічній кадастровій карті, виправити неможливо, а тому єдиним способом захисту порушеного права є скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки.

Позивач також указав, що державний кадастровий реєстратор Відділу Держгеокадастру направив ОСОБА_2 лист-повідомлення N /1 про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою земель помилки, допущеної у його відомостях. Проте третя особа жодних дій для урегулювання питання з її земельною ділянкою не вчинила.

Позивач також зазначив, що він звернувся з цим позовом саме для усунення помилки, яка наявна в Публічній кадастровій карті, а єдиним способом захисту порушених прав у цьому випадку є звернення до суду з позовом про скасування реєстрації, оскільки без наявності технічної документації із землеустрою неможливо внести зміни до Державного земельного кадастру. На думку скаржника, предметом позову в цій справі є саме перевірка законності рішень (дій) відповідачів, прийнятих (вчинених) ними при здійсненні владних управлінських функцій, а саме: на якій підставі й на підставі яких документів проводилась реєстрація спірної земельної ділянки; на якій підставі було проведено реєстрацію, якщо земельна ділянка позивача була зареєстрована значно раніше і в Публічній кадастровій карті відображається її місцезнаходження і координати, а тому при реєстрації спірної земельної ділянки кадастровий реєстратор мав перевірити наявність/відсутність накладення земельних ділянок; якщо в момент реєстрації така накладка не існувала, то на підставі чого й у зв`язку із чим вона з`явилась у подальшому.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року провадження у цій справі було закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, оскільки цей позов спрямований на захист прав у сфері цивільно-правових відносин, а не публічно-правових відносин, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства і цей спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30 жовтня 2018 року передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 рок, якою провадження у цій справі було закрито, залишено без змін.

За позицією Великої Палати Верховного Суду відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

На підставі статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Таким чином, визнання незаконними дій суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала свою правову позицію щодо правил розмежування предметної юрисдикції, а також критеріїв, які при цьому потрібно враховувати.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з цим позовом обумовлено тим, щона земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0054, яка належить позивачу на праві приватної власності, повністю накладається спірна земельна ділянка, зареєстрована державним кадастровим реєстратором за ОСОБА_2 , а отже, має місце приватноправовий інтерес, на захист якого направлено звернення до суду з вимогою про скасування державної реєстрації земельної ділянки третьої особи.

Оскільки на підставі державної реєстрації спірної земельної ділянки у третьої особи виникло речове право, правомірність набуття якого оспорюється позивачем, то цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а відтак суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладенийу постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі N 826/14015/17 (провадження N 11-269апп19).

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставинсуд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та не врахував, що звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом обумовлено тим, щона земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0054, яка належить позивачу на праві приватної власності, повністю накладається спірна земельна ділянка, зареєстрована державним кадастровим реєстратором за ОСОБА_2 , а отже, має місце приватноправовий інтерес, на захист якого направлено звернення до суду з вимогою про скасування державної реєстрації земельної ділянки третьої особи і даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин ухвала суду відповідно до ст.379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,379,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 13 лютого 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Є.М. Суханова

Ю.О. Матвієнко