Справа № 487/4181/20
Провадження № 2/487/428/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2021 року м.Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

Головуючого - судді Притуляк І.О.,

за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А.,

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В:

21.07.2020 року, ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 01.11.2003 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області актовим записом №1540.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, розбіжність поглядів на сімейне життя, права та обов`язки подружжя. Збереження сім`ї вважала неможливим.

Ухвалою судді від 19.08.2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.10.2020 року подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , було надано строк для примирення тривалістю чотири місяці, в наслідок чого провадження у вказаній справі було зупинено до 13.02.2021 року.

Ухвалою суду від 13.02.2021 року провадження у справі було поновлено.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Ставнича Г.О., позов просила задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, крім того зазначила, що шлюбні відносини між сторонами були припинені з жовтня 2018 року, діти залишились проживати разом з батьком, а з квітня 2020 року позивач перебуває за межами території держави Україна, та на даний час повертатися в країну не має наміру. Зазначила, що на утримання дітей, ОСОБА_4 перераховує відповідачу грошові кошти.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував, зазначив, що з позивачем спільно проживали та вели спільне господарство до моменту виїзду ОСОБА_4 за кордон, а саме до квітня 2020 року.

Оскільки позивач з вказаного періоду перебуває за межами країни, в період наданого судом строку для примирення вони спілкувалися лише телефонним зв`язком. Стверджував, що звернення позивачки з позовом до суду не є її істиним бажанням розірвати шлюб та після повернення ОСОБА_4 , вони будуть проживати однією сім`єю.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Коваль В.І. підтримав думку свого довірителе.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.11.2003 року сторони уклали шлюб, про що Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, було зроблено відповідний актовий запис №1540. (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження НОМЕР_2 ), доньку ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження НОМЕР_3 ) народження які на теперішній час проживають з батьком.

Згідно до пояснень представника позивача та відповідача ОСОБА_4 з квітня 2020 року перебуває за межами країни., та на даний час проживає у Італійській Республіці.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.

Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейні цінності, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Таким чином, шлюб ОСОБА_8 носить формальний характер.

На спростування доводів відповідача, суд зазначає, що у період наданого строку, ОСОБА_2 мав можливість вживати заходи до примирення з позивачкою, однак остання послідовно наполягає на розірванні шлюбу, заяв про відмову від позову, або залишення позову без розгляду суду не подала.

Встановлене свідчить, що подальше спільне життя сім`ї ОСОБА_8 неможливе, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а відмова суду у розірванні шлюбу може свідчити про примушування ОСОБА_4 до шлюбу проти її волі.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.112 СК України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ..

Згідно ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, проте вимог, щодо відновлення дошлюбного прізвища з боку позивача заявлено не було.

Керуючись ст.ст. 10,18,23,76,258,259,263-265,282,352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 01 листопада 2003 року Миколаївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис №1540, між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 - розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишити прізвище - ОСОБА_8 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 17.03.2021 року

Головуючий суддя: І.О. Притуляк