П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

за участю секретаря БОЧКО Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/13758/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 травня 2021 року, повний текст якого складено 21 травня 2021 року, головуючий суддя Іванов А.П.,-

встановив:

Заявою, яка надійшла до Ужгородського міськрайонного суду 20.11.2015, Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу мотивуючи таким.

18.02.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Ерсте Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 014/1228/5/10399, на підставі якого банк надав відповідачу кредит у сумі 33700,00 дол. США строком до 17.02.2015 зі сплатою за нього 11,5 % річних із поступовим зниженням до 8,5% річних. Повернення кредиту та сплата процентів мали здійснюватися щомісячними платежами відповідно до графіку.

Банк виконав свої зобов`язання щодо надання кредиту, а відповідач свої порушив, внаслідок чого на момент закінчення строку дії договору його заборгованість перед банком склала 713061,10 грн, із яких 49729,11 грн непогашена сума прострочених відсотків; 423529,04 грн заборгованість за тілом кредиту; 239802,95 грн пеня за прострочення сплати відсотків і кредиту.

Посилаючись на ці обставини, на умови договору та на положення цивільного законодавства щодо права стягнення боргу у випадку порушення зобов`язань позичальником, позивач просив стягнути на його користь із відповідача заборгованість за кредитним договором від 18.02.2008 № 014/1228/5/10399 у сумі 713061,10 грн і покласти на нього судові витрати.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 15.02.2016 позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованість за кредитним договором від 18.02.2008 № 014/1228/5/10399 у сумі 671887,47 грн, із яких заборгованість за кредитом 423529,04 грн, прострочена заборгованість за відсотками 66975,04 грн, непогашена сума прострочених відсотків 49729,11 грн, пеня за прострочення сплати відсотків і кредиту 198628,32 грн, а також стягнуто з відповідача 10078,32 грн на користь позивача у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.11.2018 заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 15.02.2016 було задоволено, рішення суду скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 04.07.2019 замінено позивача Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»».

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.05.2021 позов задоволено частково:

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» заборгованість за кредитним договором від 18.02.2008 № 014/1228/5/ НОМЕР_1 в сумі 473258,15грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 423529,04 грн і відсотками за користування кредитом 49729,11 грн;

в іншій частині позовних вимог відмовлено;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ФК «Сіті Фінанс» судовий збір у сумі 7098,87 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного, з того, що позичальник порушив свої зобов`язання за кредитним договором, повинен погасити заборгованість перед кредитором сплативши борг за сумою кредиту та за відсотками, стосовно яких суд одночасно зазначив, що поза межами строку кредитування нарахування відсотків недопустиме, однак, оскільки розрахунку заборгованості станом на цю дату не надано, стягнути належить всі нараховані кредитором відсотки в сумі 2313,39 дол. США (еквівалент 49729,11 грн). Для стягнення з відповідача пені, а також для застосування позовної давності підстав немає.

Відповідач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду, вважає його незаконним та необґрунтованим. Доводи скарги зводяться до таких.

Беручи до уваги, що позичальник повинен був погашати заборгованість за кредитним договором рівними щомісячними платежами по 401,19 дол. США та нараховані відсотки, строк договору закінчився 17.02.2015, а до суду банк звернувся з позовом 20.11.2015, з урахуванням трирічного строку позовної давності задоволенню підлягають вимоги з грудня 2012 року по лютий 2015 року.

Не внесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню в межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним із платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Відповідачем не переривався перебіг позовної давності, адже ним визнавалися тільки чергові платежі на дату внесення, відтак часткові платежі, які вносив відповідач на погашення боргу, не свідчать про визнання ним боргу за періодичними платежами, позовна давність за якими спливла.

Відповідач просить до платежів, не сплачених ним за кредитним договором до грудня 2012 року, застосувати наслідки спливу позовної давності, скасувати рішення суду та ухвалити нове.

Позивач ТОВ ФК «Сіті Фінанс» рішення суду не оскаржує, відзиву на апеляцію позивача не подавав.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 367 ч. 1 ЦПК України) та бере до уваги інші пов`язані факти і обставини остільки, оскільки це необхідно для розгляду апеляції.

У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України стосовно кредитних зобов`язань та стосовно позовної давності в редакції, чинній на час їх виникнення.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч. 1 ЦК України).

Сплата процентів за кредитом, а також сплата неустойки є істотними умовами договору, здійснюються у строки та на умовах, визначених договором (ст.ст. 536, 546, 548, 549, 550, 626, ст. 628 ч. 1, ст. 638 ч. 1, ст. 1048 ч. 1, ст. 1054 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ст. 631 ч.ч. 1, 4 ЦК України).

Правомірність правочину презюмується, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; позичальник зобов`язаний повернути кредитору все заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати стягнення боргу включно зі штрафними санкціями з боржника, який не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст.ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610-612, 614, 622-625, 1050, 1054 ЦК України).

За загальним правилом, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.ст. 598, 599 ЦК України).

Сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою п`ятою ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст.ст. 1, 2, ст. 13 ч. 6 ЦК України).

За правилами ЦК України про позовну давність:

загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, а до вимог про стягнення неустойки, застосовується позовна давність тривалістю в один рік (ст.ст. 256, 257, ст. 258 ч. 1, ч. 2 п. 1);

позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін шляхом укладання договору в письмовій формі (ст. 259 ч. 1);

перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст. 260, ст. 261 ч.ч. 1, 5);

перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до боржника, після переривання перебіг позовної давності починається заново (ст. 264 ч.ч. 1, 2, 3);

зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ст. 266 ч. 1);

особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності;

позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення;

сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ч.ч. 1, 3, 4).

Наявність підстави для виникнення боргу, пред`явленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 15, 27, 31, 57-61 ЦПК України в редакції, що була чинною на час пред`явлення позову, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України в редакції, чинній на час вирішення справи судом першої інстанції та апеляційного розгляду справи:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві;

доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За кредитним договором від 18.02.2008 № 014/1228/5/10399 Відкрите акціонерне товариство «Ерсте Банк», правонаступниками якого послідовно ставали Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»», надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 33700,00 дол. США строком по 17.02.2015 зі сплатою за нього процентів за базовою ставкою 11,5% річних за перший рік користування кредитом із подальшим щорічним зниженням базової процентної ставки на 0,5% річних щороку із досягненням розміру ставки 8,5% річних на час сьомого року користування кредитом (а.с. 5-14, 20-29, 144-155 т. 1, а.с. 8 т. 2).

Кредитний договір передбачав, зокрема, такі умови:

повернення кредиту та сплата відсотків здійснюється позичальником щомісячно відповідно до графіку платежів (додаток № 1 до договору);

розмір періодичних платежів, зазначений у графіку …, є змінною величиною, сума фактичних нарахувань за відсотками залежить від кількості днів фактичного користування кредитом та суми залишку заборгованості за кредитом на день нарахування відсотків, дати фактичного погашення поточної заборгованості за кредитом, коригування відсоткової ставки та облікової ставки кредитора (п. 1.4. і примітка до цього пункту);

… обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків та штрафних санкцій … здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом, виходячи з кількості календарних днів у році … (п. 3.4.);

позичальник зобов`язується:

погашати кредит і сплачувати відсотки щомісячно до 15 числа включно кожного місяця … згідно з графіком платежів (п. 5.2.);

сплачувати кредитору неустойку, передбачену п. 9 договору, за порушення строків повернення кредиту, сплати відсотків за кредит, комісій … (п. 5.3.);

позичальник має право:

порушувати перед кредитором питання про перенесення строків платежів … у разі виникнення тимчасових фінансових або інших ускладнень з незалежних від нього причин (п. 7.1.);

за порушення строків повернення кредиту, відсотків … та комісій … позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 9.1.);

до правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст.ст. 257, 259 ЦК України) (п. 11.4.).

Графіком платежів (додаток № 1 до договору) сторони визначили строки сплати та розміри щомісячних платежів, при цьому, такі платежі складалися з двох частин:

фіксованого щомісячного платежу в рахунок погашення основного боргу (суми кредиту) 401,19 дол. США

та змінного щомісячного платежу в рахунок погашення відсотків за кредитом із динамікою зменшення цієї складової з 325,23 дол. США на 15.04.2008 до 5,79 дол. США на 15.01.2015,

а також один раз щороку до цих сум додавалися страхові платежі за відповідними договорами страхування, укладеними у зв`язку з кредитним договором (а.с. 12-13 т. 1).

До прикладу, на 15.04.2008 щомісячний платіж становив 726,42 дол. США (401,19 дол. США основний борг, 325,23 дол. США відсотки); на 15.03.2009 щомісячний платіж становив 2320,21 дол. США (401,19 дол. США основний борг, 243,75 дол. США відсотки, 1675,27 дол. США платежі за трьома договорами страхування); 15.10.2013 щомісячний платіж становив 451,64 дол. США (401,19 дол. США основний борг, 50,45 дол. США відсотки).

Відповідач ОСОБА_1 порушив свої зобов`язання за кредитним договором і спричинив виникнення боргу, що його позивач ПАТ «Фідобанк» з урахуванням курсу НБУ 1,00 дол. США/21,496208 грн визначив станом на 12.10.2015 із такими параметрами:

борг за простроченою сумою кредиту 19702,50 дол. США (еквівалент 423529,04 грн);

борг за простроченими відсотками 2313,39 дол. США (еквівалент 49729,11 грн);

пеня за період з 16.07.2013 по 12.10.2015 в сумі 239802,95 грн, розрахована виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла за час розрахунку у відповідні періоди прострочення (від 6,5% річних до 30% річних у різні періоди) (а.с. 18-19 т. 1).

Під час розгляду справи судом першої інстанції ТОВ ФК «Сіті Фінанс» на виконання ухвали суду про надання доказів подало деталізований розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 18.02.2008 № 014/1228/5/10399 (а.с. 57, 60-61 т. 2). Цим розрахунком зафіксовані, зокрема, такі обставини:

залишок заборгованості за сумою кредиту зафіксований у розмірі 19702,50 дол. США станом на 21.03.2014, коли на погашення кредиту був зарахований останній за часом призначений для цього платіж у сумі 159,32 дол. США, у подальшому залишок заборгованості за сумою кредиту не змінювався та існував у такому розмірі станом на 17.02.2015;

останній за часом платіж позичальника за кредитним договором зафіксований 29.12.2014 у сумі 250,00 дол. США, після чого будь-які платежі відсутні;

з даних, відображених у частині розрахунку «Загальна сума платежів за кредитом» у взаємозв`язку з графіком платежів (додатком № 1 до кредитного договору) видно, що:

у параметрах, що загалом відповідали передбаченим графіком, платежі сплачувалися лише в період з 13.03.2008 по 14.11.2008, після чого фіксуються систематичні порушення умов договору щодо розмірів платежів і строків їх сплати;

в переважній більшості випадків платежі сплачувалися:

із значним відхиленням від 15 числа відповідного місяця, наприклад: 22.06.2009, 31.05.2011, 31.07.2012, 20.12.2013;

в сумах, які не відповідали графіку платежів, наприклад:

30.12.2008 були сплачені 265,74 дол. США, які були зараховані на погашення відсотків, на погашення суми кредиту кошти не були сплачені;

15.01.2009 були сплачені 78,97 дол. США, які були зараховані на погашення відсотків, на погашення суми кредиту кошти не були сплачені (за графіком на цю дату платіж мав становити 691,16 дол. США (401,19 + 289,97));

у період з 30.01.2009 по 20.05.2009 були сплачені п`ять платежів сумами від 251,00 дол. США до 302,34 дол. США, з яких лише 1,93 дол. США були зараховані на погашення суми кредиту, а решта зараховувалися на погашення відсотків;

30.06.2009 були сплачені 2000,00 дол. США, які повністю були зараховані на погашення поточної заборгованості за сумою кредиту, що виникла раніше;

за період з 12.01.2010 по 18.10.2011 були сплачені чотирнадцять платежів сумами від 0,01 дол. США до 792,23 дол. США, з яких жоден не був зарахований на погашення суми кредиту, всі платежі зараховувалися на погашення відсотків;

за період з 07.02.2013 по 02.10.2013 були сплачені п`ять платежів сумами від 269,55 дол. США до 539,39 дол. США, з яких жоден не був зарахований на погашення суми кредиту, всі платежі зараховувалися на погашення відсотків;

14.02.2014 були сплачені 1000,00 дол. США, з яких 808,11 дол. США були зараховані на погашення поточної заборгованості за сумою кредиту, що виникла раніше, а 191,89 дол. США були зараховані на погашення поточної заборгованості за відсотками;

за період з 10.07.2014 по 29.12.2014 були сплачені чотири платежі сумами від 250,00 дол. США до 500,00 дол. США, з яких жоден не був зарахований на погашення суми кредиту, всі платежі зараховувалися на погашення відсотків;

за період з 18.02.2015 по 12.10.2015 (237 днів) були нараховані 1471,17 дол. США відсотків за користування кредитом;

у періоді з 13.03.2008 по 29.12.2014 найтриваліша перерва між платежами становила менше восьми місяців (від 05.02.2010 до 21.09.2010).

З наведених вище доказів і матеріалів справи випливає таке:

щомісячний платіж за кредитним договором відповідно до узгодженого сторонами графіку (без урахування страхових платежів) становив від 726,42 дол. США на 15.04.2008 до 406,98 дол. США на 15.01.2015, де 401,19 дол. США становили фіксовану частину платежу в рахунок погашення основного боргу, а решту становила змінна частина платежу в рахунок погашення відсотків;

у разі, якщо позичальник точно дотримується визначеного договором графіку платежів щодо сум платежів і строків їх внесення, відповідна заборгованість за кредитним договором погашається у визначені ним строки, рух коштів за графіком платежів та за розрахунком заборгованості збігається, однак, якщо позичальник порушив графік платежів, графік перестає відображати реальну динаміку платежів і заборгованості, така реальна динаміка відображається в розрахунку заборгованості і якщо в певний момент платежі відповідно до графіку не відновлені, графік фактично втрачає своє значення як реальні врегульовані умови договору, відповідно до яких здійснюється погашення заборгованості;

після 14.11.2008 внаслідок систематичних порушень позичальником графіку платежів, здійснення платежів позичальником по суті довільно, графік не був відновлений до узгодженого в договорі стану, належні щомісячні платежі не здійснювалися;

кожний відображений в детальному розрахунку заборгованості платіж зараховувався на погашення у відповідній частині заборгованості, яка до його сплати виникла за сумою кредиту чи за відсотками.

У справі відсутні будь-які докази як застосування позичальником положень п. 7.1. кредитного договору, так і вказівок ним кредитору на те, що він не визнає заборгованості, яка виникла до внесення певного платежу, що він сплачує лише поточний платіж, заперечує проти зарахування сплачених коштів на погашення заборгованості, що попередньо виникла, тощо. Такі міркування відповідача не відповідають і фактичним обставинам справи та дійсному характеру правовідносин, що мали місце між сторонами, у яких, зокрема, кожним наступним платежем позичальник у дійсності погашав попередню заборгованість за кредитним договором і протилежного не встановлено. Численними та однаковими за своїм характером діями відповідач переривав перебіг позовної давності щодо заборгованості за періодичними платежами, належними з нього за кредитним договором.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідач просив застосувати трирічну позовну давність вважаючи, що з огляду на звернення банку з позовом тільки 20.11.2015 стягнуті можуть бути лише кошти, нараховані за 27 місяців з грудня 2012 року по лютий 2015 року: сума кредиту 401,19 дол. США х 27 = 10832,13 дол. США і прострочені відсотки не в сумі 2313,39 дол. США, а в меншій сумі (без визначення такої) з урахуванням позовної давності (а.с. 74-79, 131-134 т. 1, а.с. 50-52 т. 2).

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що підстав для застосування в справі позовної давності немає. Враховуючи фактичні обставини справи та реальні дії позичальника, перебіг позовної давності переривався як щодо заборгованості за всіма періодичними платежами, так і щодо загальної заборгованості, а позов до нього був пред`явлений у межах трирічної позовної давності щодо всієї заборгованості за кредитним договором.

Позивач додав до своєї заяви вимогу від 16.09.2014 про дострокове повне у тридцятиденний строк виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором (а.с. 15-16 т. 1), проте, належного доказу його направлення позичальнику, оскільки роздруківка списку згрупованих поштових відправлень без календарного штемпеля органу поштового зв`язку (а.с. 17 т. 1) таким доказом не є, а також будь-яких доказів одержання вимоги позичальником суду не надав. Тож указана вимога не може бути визнана доказом належної зміни кредитором строку виконання зобов`язання (ст. 1050 ч. 2 ЦК України), а з позовом про стягнення боргу кредитор звернувся до суду загальним порядком після закінчення строку дії кредитного договору.

Окрім іншого, при вирішенні вимог щодо стягнення відсотків слід враховувати, що в спорі має значення строк виконання відповідного зобов`язання. Верховний Суд у постановах від 16.01.2018 у справі № 305/1133/15-ц, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц і в інших постановах сформулював правові позиції, за змістом яких, зокрема:

стягнення процентів у розмірі, передбаченому договором, поза межами договору, в тому числі, з урахуванням зміни кредитором строку виконання основного зобов`язання, законом не передбачено; право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України;

в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Строк кредитування за договором від 18.02.2008 № 014/1228/5/10399 сплив 17.02.2015, утім, позивач за період з 18.02.2015 по 12.10.2015 нарахував та пред`явив до стягнення відсотки за користування кредитом, нараховані за ставкою 11,5% річних у сумі 1471,17 дол. США у складі загальної суми пред`явлених до стягнення відсотків (2313,39 дол. США). Тобто, за період з 18.02.2015 по 12.10.2015 відсотки нараховувалися після закінчення строку дії договору. Нарахування відсотків у такий спосіб безпідставне, позаяк умовами кредитного договору це не передбачено, після закінчення строку договору правових підстав для нарахування, сплати, стягнення відсотків за передбаченою договором ставкою, немає.

Після закінчення строку дії кредитного договору були неправомірно нараховані та пред`явлені кредитором до стягнення відсотки в сумі 1471,17 дол. США (11,5% : 365 днів = 0,0315%; 19702,50 дол. США х 0,0315 = 6,2063 дол. США/день; (6,2063 дол. США х 11 днів (лютий 2015 року) = 68,27 дол. США) + 1328,42 дол. США (березень-вересень 2015 року) + (6,2063 дол. США х 12 днів (жовтень 2015 року) = 74,48 дол. США). Про стягнення поза межами строку дії договору сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України питання не ставилося, з цих підстав і щодо такого предмета позов не пред`являвся.

Суд першої інстанції правильно констатувавши в рішенні про відсутність підстав для стягнення відсотків, нарахованих поза межами кредитного договору, не здійснив належного розрахунку та безпідставно задовольнив вимогу в частині стягнення відсотків у сумі 1471,17 дол. США.

Таким чином, обґрунтованою є вимога кредитора про стягнення з боржника відсотків у сумі 842,22 дол. США (2313,39 дол. США 1471,17 дол. США), що за застосованим позивачем офіційним курсом НБУ 1,00 дол. США/21,496208 грн на 12.10.2015 є еквівалентом 18104,54 грн.

Виходячи з наведеного, враховуючи межі апеляційної перевірки рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу відповідача на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4 ЦПК України слід задовольнити частково, рішення змінити в частині належних до стягнення з відповідача на користь позивача відсотків, визначивши такі в гривневому еквіваленті в сумі 18104,54 грн, у частині загального розміру належного до стягнення боргу, визначивши такий в гривневому еквіваленті в сумі 441633,58 грн, і в частині розподілу судових витрат, визначивши належну до стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію судового збору в сумі 6625,05 грн, в іншій частині залишити на підставі ст. 375 цього Кодексу апеляційну скаргу без задоволення, а законне та обґрунтоване рішення суду, чого в цій частині доводи апеляції не спростовують, без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21 травня 2021 року змінити

в частині належних до стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» відсотків, визначивши такі в гривневому еквіваленті в сумі 18104,54 грн (вісімнадцять тисяч сто чотири гривні 54 коп.),

в частині загального розміру належного до стягнення боргу, визначивши такий в гривневому еквіваленті в сумі 441633,58 грн (чотириста сорок одна тисяча шістсот тридцять три гривні 58 коп.), та

в частині розподілу судових витрат, визначивши належну до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» компенсацію судового збору в сумі 6625,05 грн;

в іншій частині апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

За результатом розгляду справи стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Фінанс»» 3148,27 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 14 січня 2022 року.

Судді