ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3544/21 Справа № 203/4829/20 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "К.А.С.ЛТД" про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Не погодившись з такою ухвалою, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що посилання суду першої інстанції на те, що в позовній заяві не зазначений відповідач є необґрунтованим, оскільки зміст позовної заяви не дає сумніватись в особі відповідача. Також судом безпідставно не прийнято копію договору купівлі-продажу майнових прав з посиланням на неможливість перевірити обґрунтованість заяви, оскільки суд мав можливість викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову для надання пояснень.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

В грудні 2020 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій відповідач не вказаний, третьою особою зазначене ТОВ «К.А.С. ЛТД», про поділ спільного майна подружжя.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом заборони ОСОБА_2 , його довіреним особам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження чи передачу прав покупця за договором купівлі-продажу майнових прав № 130 від 30 жовтня 2018 року на користь третіх осіб, в тому числі, шляхом заміни сторони в договорі, переуступки прав чи відчуження права вимоги, розірвання договору, продажу або дарування прав тощо, а також заборони ТОВ «К.А.С. ЛТД» та його довіреним особам вчиняти або сприяти вчиненню будь-яких дій спрямованих на відчуження чи передачу прав покупця за договором купівлі-продажу майнових прав № 130 від 30 жовтня 2018 року від ОСОБА_2 на користь третіх осіб, в тому числі, шляхом заміни сторони в договорі, переуступки прав чи відчуження права вимоги, розірвання договору, продажу або дарування прав тощо.

Заява мотивована тим, що майнові права за вказаним договором, на думку ОСОБА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, нею заявлено вимоги про визнання прав на Ѕ частину цих прав, в той час як ОСОБА_2 вчиняє дії з метою відчуження цих прав, про що свідчать оголошення в мережі Інтернет. У разі невжиття заходів забезпечення позовних вимог, ОСОБА_2 може здійснити відчуження спірного майна третім особам, що зробить виконання рішення суду неможливим.

Згідно ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , в якій відповідач не вказаний про поділ спільного майна подружжя не відкрито, позовна заява залишена без руху з наданням часу для усунення недоліків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із неможливості перевірити обґрунтованість заяви про забезпечення позову та оцінити співмірність заходів забезпечення позову, оскільки в позовній заяві не зазначено відповідача та не надано належних доказів на підтвердження належності спірного майна сторонам спору.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміст позовної заяви не дає сумніватись в особі відповідача підлягають відхиленню, оскільки визначення особи відповідача є обов`язком позивача, суд не може визначити сторін спору на підставі змісту позовної заяви та власних припущень.

Враховуючи, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, задоволення заяви про забезпечення позову за відсутності даних щодо особи відповідача є неможливим.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом безпідставно не прийнято до уваги копію договору купівлі-продажу майнових прав № 130 від 30 жовтня 2018 року, підлягають відхиленню, враховуючи, що такий договір стосується придбання майнових прав особою, що не була визначена учасником справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів не вбачає передбачених ст.376 ЦПК України підстав для скасування ухвали суду, тому оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова