Справа № 301/2936/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"17" березня 2021 р.

Іршавський районний суд

Закарпатської області

в складі:

головуючого - судді Золотар М.М.

при секретарі - Фанта А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Іршава справу за позовом акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту, -

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2020 року акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором кредиту.

Посилається на те, що 22 жовтня 2015 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК», поточне найменування та організаційно-правова форма якого AT «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1001_CASH, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 30 000, 00 гривень з строком користування 36 місяців, проценти за користування кредитом - 24,95 відсотків річних.

Відповідно до п. 2.6 Кредитного договору позичальник зобов`язаний повертати кредит щомісячно за ануїтетним графіком погашення 10 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця за місяцем видачі кредиту та в повному обсязі в кінці строку дії кредиту на рахунок, вказаний в п. 3.5. цього договору.

Однак взяті на себе зобов`язання по кредитному договору відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 27.12.2019 року його заборгованість перед кредитором становить 92 874, 32 грн., з яких:

?заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 28 395, 97 грн.;

?заборгованість за відсотками (в т. ч. прострочена) - 28 778, 35 грн.;

?заборгованість по комісії (в т. ч. прострочена) - 35 700, 00 грн.,

що підтверджується відповідним Розрахунком заборгованості по кредитному договору та Виписками (надаються в додатку).

Просив суд постановити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь AT «ТАСКОМБАНК» (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, ідентифікаційний ) заборгованість за Кредитним договором №1001_CASH від 22 жовтня 2015 року, що в частині тіла кредиту, відсотків та комісії станом на 27.12.2019 становить 92 874, 32 грн., в т.ч.:

- заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 28 395, 97 грн.;

- заборгованість за відсотками (в т. ч. прострочена) - 28 778, 35 грн.;

- заборгованість по комісії (в т. ч. прострочена) - 35 700, 00 грн.

Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, а подав заяву, якою позов підтримав, просив його задовольнити, а справу розглянути в його відсутності ( а. с. 67).

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, а подав відзив, яким позов визнав частково, ( а. с. 45-47), де вказав, що не заперечуючи факт кредитних відносин в частині тіла кредиту, та процентів, вимоги в частині стягнення комісії не відповідають вимогам закону з наступних міркувань.

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абзацем другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон України N 3795-V1 від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», яким частину четверту статті 11 Закону України Про захист прав споживачів» доповнено нормою наступного змісту: кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин. якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг віл банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (у редакції, чинній на момент укладення спірної кредитного договору), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплаті на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії. які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього. прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено номативно-правовими актами.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Вважає, що позов в частині стягнення заборгованість по комісії 35700 грн. підлягає відмові.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 22 жовтня 2015 року між ПАТ «ТАСКОМБАНК», поточне найменування та організаційно-правова форма якого AT «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 1001_CASH, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 30 000, 00 гривень з строком користування 36 місяців, проценти за користування кредитом - 24,95 відсотків річних ( а. с. 7-12).

Однак взяті на себе зобов`язання по кредитному договору відповідач не виконав, внаслідок чого станом на 27.12.2019 року його заборгованість перед кредитором становить 92 874, 32 грн., з яких:

?заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) - 28395,97 грн.;

?заборгованість за відсотками (в т. ч. прострочена) - 28778,35 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості по кредитному договору та виписками, ( а. с. 18-21), які у відповідності до ст. ст. 1048-154 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь кредитора.

Щодо стягнення заборгованість по комісії (в т. ч. прострочена) - 35 700, 00 грн. з позикодавця суд виходить з наступного.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі N 524/5152/15-ц (провадження N 61-8862сво18) зробив висновок, що: «надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при виконання прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику. Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У відповідності до частин першої-третьої 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Частиною першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Положення спірного кредитного договору № 1001_CASH від 22 жовтня 2015 року про сплату позичальником на користь банку комісій у вигляді винагороди за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,5 % на повну суму кредиту є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, які були чинними на момент укладення спірного кредитного договору, а встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи-споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, отже такі умови договору порушують публічний порядок. Умова договору про надання споживчого кредиту, укладеного після 16 жовтня 2011 року, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів» (будь-які збори, відсотки, комісії, платежі), є нікчемною на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», норма якої діяла з 16 жовтня 2011 року до внесення змін на підставі Закону України «Про споживче кредитування» N 1734-VIII від 15 листопада 2016 року", тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 81, 82, 89, 149, 150, 153, 263-265, 268, 272, 273, 280, 281-285 ЦПК України, ст. ст. 624, 625, 629, 631, 1054, 1048-1054 ЦК України, ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, суд,-

Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь AT «ТАСКОМБАНК» (01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, ідентифікаційний ) заборгованість за Кредитним договором №1001_CASH від 22 жовтня 2015 року в частині тіла кредиту та відсотків станом на 27.12.2019 55174 (п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят чотири) гривень 32 копійок та 2102 (дві тисячі сто дві) гривень судового збору.

В решті позову відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуючий: М. М. Золотар