Справа № 266/7034/19
Провадження № 2/266/79/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Шишиліна О.Г., за участі секретаря Воропаєвої О.Є., позивачаОСОБА_4 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про припинення права власності у спільній частковій власності, визнання права власності, як 1/1 цілого домоволодіння, третя особа Маріупольська міська рада,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про виділення в окреме домоволодіння частки будівлі з тих підстав, що їй на праві спільної часткової власності належить 84/300 частки домоволодіння АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 29.03.2018 року зареєстрованого в реєстрі за №131. Фактично 84/300 частки зазначеного домоволодіння є самостійною часткою домоволодіння та реально окремим об`єктом нерухомого майна. Іншими співвласниками домоволодіння є ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . Вона фактично використовує свою частину будинку, як окреме домогосподарство та не зачіпає інтересів сусідів по будинку. На теперішній час, вона має намір вільно розпоряджатися своєю власністю. Однак, наявність спільної часткової власності не дозволяє їй вільно, без згоди інших співвласників, розпоряджатися та використовувати належну їй частину будинку. Просила суд виділити у натурі частку її майна в спільній частковій власності - 84/300 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці Маріупольської міської ради, до складу якої входять: жилий будинок літ. В-1 загальною площею 64,0 кв.м. в тому числі житловою площею 38,1 кв.м., дві прибудови літ. в-1, в1-1; ганку літ.в2; сараю літ. Е-1; вбиральні літ. Ж-1; частини огорожі №1 та відповідно визнати право власності як на самостійний об`єкт права власності, припинити право спільної часткової власності.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.3, 4 ст. 12, ч.1, 2 ст.13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження.

Ухвалу суду від 28.01.2020 р. про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі відповідачам направлено за визначеною адресою та визначено строк для подання відзиву на позовну заяву.

У визначений строк відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відзив на позовну заяву не подали, але в судовому засіданні 13.03.2020 р. пояснили, що визнають позовні вимоги в повному обсязі не заперечують проти задоволення позову. В подальшому повідомлені належним чином в судове засідання не з`явились. Відповідач ОСОБА_5 повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, але звернувся із письмовою заявою в якій позов визнав в повному обсязі, просив справу розглянути без його участі (а.с. 99).

Представник 3 особи Маріупольської міської ради повідомлений належним чином в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в подальшому приймала участь у розгляді справи через свого представника ОСОБА_6 , який в судове засідання не з`явився, але надав письмову заяву в якій просив розглянути справи без його участі, позовні вимоги задовольнити.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду про таке.

Судом встановлено, та не заперечується відповідачами, що згідно договору дарування від 29.03.2018 року за реєстраційним №131, посвідченого приватним нотаріусом Царьовою І.В., ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 84/300 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , відомості про право власності зареєстровано, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №118927530 від 29.03.2018 р., реєстраційний номер 23. ( а.с. 7-9).

Крім Позивача домоволодіння АДРЕСА_1 належить Відповідачам.

Так 9/100 частки домоволодіння ОСОБА_3 , 23/100 частки ОСОБА_2 , 20/100 ОСОБА_5 (а.с.107-110).

Спору щодо меж та порядку користування земельною ділянкою у сторін не мається.

Згідно вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

На підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Виходячи з положень підп. "а" п. 12, п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" та пп. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартир, які відповідають розміру їх часток у приватній власності.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи №9/с від 11.09.2020 р. за технічними показниками 84/300 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з жилого будинку літ. В-1 загальною площею 64,0 кв.м. в тому числі житловою площею 38,1 кв.м., дві прибудови літ. в-1, в1-1; ганку літ.в2; сараю літ. Е-1; вбиральні літ. Ж-1; частини огорожі №1 є відокремленою, має окремий вхід, опалення, електропостачання, водопостачання та представляє собою самостійний об`єкт нерухомості і може бути виділена в натурі ( а.с.72-75).

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що виділ належної частки домоволодіння позивачу не позбавляє відповідачам володіти, користуватися належними їм частками домоволодіння АДРЕСА_1 .

Таким чином, на підставі вище викладеного, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відсутні будь-які перешкоди для припинення права спільної часткової власності між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна та для виділу у натурі в самостійний об`єкт нерухомого майна 84/300 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить позивачу на підставі правовстановлюючих документів в зв`язку з чим її вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки при цьому цільове призначення домоволодіння не зміниться, законні права та інтереси інших осіб порушені не будуть і такий виділ узгоджений із іншим співвласниками.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 - задовольнити.

Виділити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в натурі частку майна в спільній частковій власності - 84/300 часток домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , розташованої на земельній ділянці Маріупольської міської ради, що складається з: жилого будинку літ. В-1 загальною площею 64,0 кв.м. в тому числі житловою площею 38,1 кв.м., дві прибудови літ. в-1, в1-1; ганку літ.в2; сараю літ. Е-1; вбиральні літ. Ж-1; частини огорожі №1 відповідно визнати за нею право власності як на самостійний об`єкт права власності.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на вищезазначене виділене майно.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Донецького Апеляційного суду в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Шишилін О. Г.