Справа № 0417/3017/2012
Провадження № 2/202/424/2021
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська у складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Піявського Е.І., представника відповідача Макаренка О.А., розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд» про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1689 від 08.10.2007 року.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 2 березня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд» про стягнення заборгованості були задоволені, а саме стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд» на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № 1689 від 08.10.2007 року в розмірі 508985 грн. 68 коп. Крім того, стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ТОВ «Автотрейд» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму в розмірі 10000 грн.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд даного заочного рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення було задоволено, вищевказане заочне рішення скасовано та призначено підготовче засідання.

В підготовчому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Макаренком О.А. заявлено клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що спір має розглядатися за правилами господарського судочинства.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк», а також представники відповідачів АТ «Акцент-Банк» та ТОВ «Автотрейд» у судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд справи.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача, приходить до висновку про необхідність закриття провадження у справі з огляду на наступне:

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) в редакції, яка діяла на час звернення позивача з позовом, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних,

сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких

справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Аналогічні положення містяться у статті 19 ЦПК України, яка є чинною на час розгляду справи.

Аналіз наведених норм свідчить, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Згідно зі статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК) в редакції, яка діяла на час подання позову, спори між підприємствами, установами, організаціями, особами, які займаються підприємницькою діяльністю, та іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами.

Відповідно до статті 4 ГПК України, яка є чинною на час розгляду справи, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Згідно з частиною 1 статті 128 ГПК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.06.2019 року по справі № 760/13915/18, припинення підприємницької діяльності до звернення до суду з позовом не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, оскільки спірні правовідносини у справі виникли саме щодо виконання договору поставки, укладеного між суб`єктами господарської діяльності. Тобто стороною правочину виступала фізична особа - підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Таким чином, спори між підприємствами, установами, організаціями, особами, які займаються підприємницькою діяльністю, та іншими юридичними особами розглядаються господарськими судами. При цьому припинення підприємницької діяльності не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Так, відповідно до пунктів 71-73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, у разі припинення підприємницької діяльності фізичною особою її права й обов`язки за укладеними під час здійснення підприємницької діяльності договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою.

Фізична особа, яка мала статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратила його, до 15 грудня 2017 року не могла бути стороною у господарському процесі, якщо для цього не було визначених ГПК України підстав. З часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи спори за її участю, зокрема пов`язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася нею раніше, слід було розглядати за правилами цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було відкрите у господарському суді до настання таких обставин. У разі припинення провадження у господарській справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, спори за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність, мали розглядатися за правилами цивільного судочинства.

З 15 грудня 2017 року господарський суд згідно з пунктом 6 частини першої статті 231 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи-підприємця, яка є однією зі сторін у справі.

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України у вказаній редакції спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як убачається з матеріалів цивільної справи, 8 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 1689, за умовами якого банк надав фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 кредит у розмірі 307395 грн. на придбання транспортного засобу.

В забезпечення зобов`язань за даним договором були укладені договори поруки з ПАТ «Акцент-Банк», ТОВ «Автотрейд» та ОСОБА_1

17.01.2017 року підприємницьку діяльність фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 припинено.

Суд враховує, що 08.10.2007 року кредитний договір був укладений із ОСОБА_1 як фізичною особою підприємцем, про що прямо зазначено у кредитному договорі, позовні вимоги заявлені банком до ОСОБА_1 саме як до позичальника і на час пред`явлення позову банком ОСОБА_1 був фізичною особою підприємцем, підприємницьку діяльність яким припинено лише 17.01.2017 року та на даний час відповідно до діючого законодавства спори, в яких стороною є фізична особа, яка втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем, належать до юрисдикції господарського суду.

Отже, розгляд позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1689 від 08.10.2007 року має відбуватися за правилами господарського, а не цивільного судочинства, оскільки спірні правовідносини у цій справі виникли саме щодо виконання кредитного договору, укладеного між суб`єктами господарської діяльності, так як стороною основного правочину виступала фізична особа підприємець і припинення надалі підприємницької діяльності не змінює правовий статус особи у зобов`язанні.

Суд звертає увагу, що у постанові від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 Велика Палата Верховного Суду відзначила, що у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за її зобов`язаннями, пов`язаними із підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2019 року у справі № 640/16902/18 також зазначила, що оскільки спірні правовідносини виникли щодо виконання фізичною особою-підприємцем умов господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача з втратою статусу фізичної особи-підприємця не припинилися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належність спору до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що провадження у справі слід закрити, оскільки цей спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

В даному випадку банк не позбавлений права звернутися із зазначеними вище позовними вимогами за правилами господарського судочинства.

Керуючись ст. ст. 255 ч. 1 п. 1, 258-260 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника відповідача задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотрейд» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрити.

Роз`яснити позивачу, що розгляд його позовних вимог віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко