Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання їх дитини, мотивуючи тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2015 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та, наразі, виник спір між батьками про місце проживання їх дитини. 15.09.2020 року за позовом ОСОБА_1 , Білоцерківським міськрайонним судом було розірвано шлюб сторін та з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина, але рішення не виконується в добровільному поряду. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 разом з малолітнім сином проживають окремо від відповідача, за адресою АДРЕСА_1 . Дана квартира належить батькові позивача. Позивач зазначає, що був випадок, коли відповідач дізнався що позивач з дитиною на вихідні гостюють в батьків в с.Чаплинка, Лясинського району,Черкаської області та коли позивача не було на подвір`ї, відповідач викрав дитину. По телефону ОСОБА_2 повідомив, що забрав малолітнього сина, відмовився повідомляти місце перебування дитини, та відмовився його повертати. Позивач викликала поліцію та писала заяву про викрадення дитини, завдяки діям поліцейських дитину повернули. Після даного інциденту, відповідач примирився з позивачем та сторони домовилися про місце проживання дитини разом з матір`ю, але мають місце випадки, коли ОСОБА_2 забирає дитину всупереч їх домовленості, погрожує, що забере сина та не поверне. Тому, позивач просить суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Представник позивача, адвокат Речицька Я.О., в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, 15.02.20р. направив суду заяву в якій просить провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки це в інтересах дитини (а.с.64).

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, Поліщук В.М. , в судовому засіданні підтримала позов, надала суду висновок органу опіки та піклування щодо вирішення даного судового спору.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Так, судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене стверджується свідоцтвом про народження дитини, серії НОМЕР_1 . (а.с.5 зворот.).

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в шлюбі, який 15.09.2020 року було розірвано. Наведене підтверджується копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду №357/6026/20 2/357/2649/20. (а.с.6,7).

За рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.08.2020 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання їхньої дитини в розмірі 1 / 4 частини всіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.06.2020 року і до досягнення дитиною повноліття /справа № 357/6028/20). Наведене слідує з копії рішення (а.с.8,9).

Встановлено, що дитина сторін зареєстрована та проживає разом з матрір`ю - ОСОБА_1 , адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.11,12). Дана однокімнатна квартира належить батькові ОСОБА_1 на праві приватної власності. (а.с.34,35).

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює в ГУНП в Київській області на посаді інспектора відділу реагування патрульної поліції та її дохід, за період з жовтня 2019 року по травень 2020 року, склав 108202,25 грн., що підтверджується довідкою про доходи, виданою управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Київській області від 25.06.2020 року № 423. (а.с.13).

Згідно довідки від 19.10.2020 року №27272, вбачається що відповідно до особової справи ОСОБА_1 з 01.09.2021 р. по 06.11.2015 р. проходила службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2015 року по теперішній час проходить службу в Національній поліції, на посаді старшого інспектора - чергового сектору моніторінгу Узинського відділення поліції БЦ ВП ГУНП в Київській області. (а.с. 22, 23-31). На службі характеризується позитивно, має звання майстра спорту по самбо (а.с.10,17), веде здоровий спосіб життя (а.с.22 зворот.)

Згідно з відомостями протоколу індивідуальної консультації, складеним дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу № 27 «Червона Шапочка» БМР 16.10.2020 року, ОСОБА_3 перебуває в тісному емоційному зв`язку з мамою (а.с.10 зворот.)

Як сідує з виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виданого КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» малолітній ОСОБА_3 має таке захворювання: ацетонічний синдром в анемнезі.(а.с.32,33).

Встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до правохоронних органів з заявою про викрадення дитини ОСОБА_2 , про що свідчить висновок про результати розгляду звернення від 10.09.2020 р. (а.с.14 звор.).

Встановлено, що 08.09.2020 року ОСОБА_1 зверталася до Білоцерківського МВ ДВС ЦМУЮ (м.Київ) з заявою про примусове виконання рішення суду від 03.08.2020 року про стягнення з відповідача аліментів. (а.с.14).

Встановлено, що 02.10.2020 року ОСОБА_1 зверталася з заявою до Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради, де просила надати консультативну допомогу щодо визначення місця проживання дитини та запобіганню порушення прав дитини (а.с15).

Згідно висновку Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради від 23.02.2021 року №150, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради вважає доцільним і таким, що відповідає інтересам дитини, проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_1 (а.с.76 )

В судовому засіданні представник позивача суду пояснила, що між сторонами був конфлікт стосовно місця проживання їхнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу дитина проживає разом з позивачем в помешканні де створені належні умови для проживання та розвитку дитини, є окреме місце облаштоване безпосередньо для дитини, житло підтримується в належному санітарно-гігієнічному стані. Позивач має стабільну роботу, працює в ГУНП та має достатній рівень матеріального забезпечення, характеризується позитивно, не зловживає спритними напоями, не палить. Представник позивача зазначає, що мав місце випадок, коли відповідач забрав дитину без дозволу і попередження матері дитини, в піжамі забрав дитину і не повідомляв місце його перебування.

Наразі, відносини між сторонами наладилися, відповідач не заперечує, щоб син проживав з матір`ю, але така поведінка є тимчасовою. Відповідач не сплачує в добровільному порядку аліменти. Представник зазначає, що мати дитини, ОСОБА_1 любить свого сина, віддає йому весь свій вільний час, разом проводять дозвілля, їздять на відпочинок, а вчинки ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 порушують не тільки її права як матері, а й порушують права та суперечать інтересам дитини.

В підтвердження заявлених вимог суду надано спільні фото з зображенням ОСОБА_1 з малотнім ОСОБА_3 . (а.с.33,34).

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , знайома позивача, суду показала що її дитина відвідує дитячий садок з сином позивача. Свідку відомо, що дитину водить в садок позивач, або її брат. Відповідач протягом року не бере ніякої участі у вихованні сина. Востаннє свідок бачила відповідача два роки тому, коли ОСОБА_2 орендував квартиру з якоюсь жінкою в їхньому будинку. Свідку відомо про випадок, коли ОСОБА_2 викрав дитину, нікому не повідомив куда взяв сина, внаслідок чого позивач зверталася до поліції, перенесла сильні хвилювання.

При вирішенні вказаного спору суд виходить з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, матеріальне забезпечення батьків, інші обставини, що мають істотне значення.

Як було встановлено судом, з народження ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав з обома батьками, а останні пів року, - лише, з мамою. Надані суду докази, дійсно, свідчать про те, що ОСОБА_2 вчиняє протиправні дії по відношенню до матері свого сина, порушує її права, як матері та права дитини. ОСОБА_1 забезпечена житлом, працює і має дохід, самостійно опікується життям, здоров`ям, навчанням свого сина, не чинить перешкод батькові та іншим родичам в спілкуванні з сином. В даному випадку, під час розгляду справи не було встановлено жодних виняткових обставин, які були б підставою для розлучення дитини з матір`ю.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою саме забезпечення інтересів дитини, враховуючи вік ОСОБА_3 , його фізичний та психологічний стан, необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дитини про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього ОСОБА_3 , лише, в його інтересах.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача судові витрати по справі в сумі 840,80 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7,141,150,157,159, 160,161СК України, . 4, 12, 76 - 82, 141,158, 223, 258, 259, 264 - 265, 268, 280-282, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН : НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН : НОМЕР_3 ) судові витрати по справі в сумі 840, 80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 22.03.2021року.

СуддяО. Я. Ярмола