Постанова

Іменем України

10 березня 2021 року

м. Київ

справа № 204/6300/17

провадження № 61-7559св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіна Ліана Леонідівна, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2019 року у складі судді Дубіжанської Т. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л., акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про визнання дій нотаріуса протиправними та скасування рішення нотаріуса.

Позов мотивовано тим, що 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що приватний нотаріус Вдовіна Л. Л., на підставі договору іпотеки,

від 13 грудня 2006 року № DNDVGA 000000406 із змінами, прийняла незаконне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32509565 від 23 листопада 2016 року, чим грубо порушила його права як власника - іпотекодавця.

Вказаним рішенням позивач був незаконно позбавлений права власності на власне нерухоме майно - 1/2 частини будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для проведення державної реєстрації вказаної будівлі були підроблені документи, а саме документи, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя. Однак, його підпис на накладній про отримання повідомлення є підробленим, жодного повідомлення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки він не отримував. Більш того, наголошує, що його фінансові зобов`язання за кредитним договором він виконав, про що свідчить рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 22 листопада 2016 року по справі № 200/9872/15-ц. Приймаючи рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, нотаріус грубо порушила норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Вважав, що нотаріус під час вчинення реєстраційних дій не виконала покладених на неї обов`язків, діяла не чесно, не сумлінно, всупереч вимогам закону, а державна реєстрація об`єкта нерухомості була здійснена незаконно, без виконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Внаслідок невиконання своїх обов`язків приватний нотаріус незаконно позбавила позивача права власності на належне йому нерухоме майно та завдала йому значної моральної шкоди. Крім того, виходячи з електронних копій документів, підставою для перереєстрації права власності на будівлю є звернення заступника керівника напрямку АТ КБ «Приват банк» ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Вдовиної Л. Л. від 02 листопада 2016 року

№ ЕРР0000/2-7394, в якому зазначено, що АТ КБ «ПриватБанк» не заперечує проти перереєстрації об`єкта нерухомості, а саме: нежитлова нерухомість будівля магазину загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , позичальник ОСОБА_2 , з наявності заборон та іпотеки». Отже, у відповідності до листа мова йде про

190,8 кв.м., а не про 334 кв.м., відомості про які внесено нотаріусом в реєстр. Відповідальність за подання фіктивних документів несе АТ КБ «Приватбанк».

Враховуючи уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просив:

- визнати протиправними дії нотаріуса Вдовіної Л. Л. стосовно незаконного позбавлення позивача права власності на будівлю магазину за адресою:

АДРЕСА_1 шляхом державної реєстрації прав на вказану будівлю, індексний номер 32509565 від 15 листопада 2016 року, на нового власника - АТ «КБ ПриватБанк»;

- скасувати рішення нотаріуса Вдовіної Л. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 32509565 від 15 листопада 2016 року стосовно будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 17615337 про державну реєстрацію прав, індексний номер 32509565 від 15 листопада 2016 року стосовно будівлі магазину за адресою:

АДРЕСА_1 ;

- відновити в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від

20 жовтня 2008 року, у відповідності до якого власниками будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 були - ОСОБА_2 , частка власності - 1/2, та ОСОБА_1 , частка власності - 1/2;

- визнати право власності на 1/2 частини будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ;

- стягнути з нотаріуса Вдовіної Л. Л. та АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 100 000,00 грн завданої моральної шкоди - по 50 000,00 грн. з кожного.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 24 липня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Скасовано рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32509565 від 15 листопада 2016 року, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 17615337, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101, стосовно будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про право власності

№ 17615337 від 15 листопада 2016 року щодо будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції посилався на те, що жодних доказів належного повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» позивача про намір банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки матеріали справи не містять та стороною відповідача таких доказів не надано.

Суд також прийшов до висновку про скасування рішення приватного нотаріуса, а також про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності від 15 листопада 2016 року № 17615337 щодо будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача щодо відновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 20 жовтня 2008 року, згідно якого власниками будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що такий запис має бути автоматично поновлений після внесення запису про скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності № 17615337

від 15 листопада 2016 року.

Також, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частини будівлі магазину за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки зі скасуванням рішення державного реєстратора та запису про право власності на спірне нерухоме майно втрачаються і ті правові наслідки, які з нього випливали.

Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій нотаріуса Вдовіної Л. Л. щодо незаконного позбавлення позивача права власності на будівлю магазину за адресою: АДРЕСА_1 шляхом державної реєстрації прав на вказану будівлю на нового власника - АТ «КБ ПриватБанк», суд першої інстанції посилався на те, що під час розгляду не було встановлено протиправності дій приватного нотаріуса Вдовіної Л. Л. щодо незаконного позбавлення позивача права власності на вказану будівлю магазину.

Відмовляючи у задоволенні вимоги позивача щодо стягнення з приватного нотаріуса Вдовіної Л. Л. в рахунок відшкодування моральної шкоди

50 000,00 грн, суд виходив з того, що під час розгляду справи судом не встановлено порушення саме приватним нотаріусом Вдовіною Л. Л. законних прав та інтересів позивача.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог позивача в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн, оскільки позивачем не надано суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження заподіяння позивачу моральної шкоди.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку та просило скасувати рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня

2019 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в цій частині.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 24 липня 2019 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів належного повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» позивача про намір банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, що і є підставою для скасування рішення приватного нотаріуса та запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

28 квітня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня

2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Підставою касаційного оскарження вказаного судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 провадження № 12-184гс18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня

2018 року у справі № 925/1265/16 провадження 12-158гс18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 28 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська.

Відмовлено у задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення виконання рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2019 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року.

01 липня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки в апеляційному порядку рішення Красногвардійського районного суду

міста Дніпропетровська від 24 липня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л., АТ КБ «ПриватБанк» про визнання протиправними дії нотаріуса, відновлення в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності, визнання права власності та стягнення моральної шкоди не переглядалося, а тому воно не може бути предметом касаційного перегляду в силу вимог статті 389 ЦПК України і відповідно судом касаційної інстанції в цій частині не перевіряється.

Фактичні обставини справи

13 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір

№ DNDVGA00000406, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 165 900,00 доларів США на термін до

13 грудня 2010 року, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в строки та в порядку, що передбачені кредитним договором.

На забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 13 грудня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір поруки

№ DNDVGA00000406, згідно якого ОСОБА_1 виступив поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором від 13 грудня 2006 року № DNDVGA00000406 та зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, а також сплату інших винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

На забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 13 грудня 2006 року № DNDVGA00000406, між

ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки від 13 грудня 2006 року № DNDVGA00000406, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є., зареєстрований в реєстрі за № 2536, відповідно до умов якого іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: незавершений будівництвом об`єкт нерухомого майна (будівля магазину) літ. А-2, А1-2, А2-2, готовністю 79 %, загальною площею 190,8 кв.м., ганок літ. а.,

17 листопада 2009 року між АТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як іпотекодавцями, було укладено договір про внесення змін № 1 до договору іпотеки від 13 грудня 2006 року № DNDVGA00000406, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є., зареєстрований в реєстрі за

№ 1117, яким внесено зміни та доповнення в договір іпотеки, зокрема у пункт 7, згідно якого в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавці надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля, магазин літ. А-2 з мансардою та ганками літ. а і а1 загальною площею 334,4 кв.м., яка розташована за адресою:

АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належав іпотекодавцям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві власності на новостворене майно по 1/2 частини за кожним на підставі рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від

25 червня 2008 року справа № 2-1616/2008 та зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» згідно з витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за № 20636684 від 20 жовтня 2008 року (реєстраційний номер 16563568).

15 лютого 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк», як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як іпотекодавцями, було укладено договір про внесення змін № 2 до договору іпотеки від 13 грудня 2006 року № DNDVGA00000406, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловою Т. Є., зареєстрований в реєстрі за № 193, яким було внесено зміни у пункт 2 Договору.

У пункті 16.7.1 договору іпотеки від 13 грудня 2006 року № DNDVGA00000406 сторонами було обумовлено, що іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

АТ КБ «ПриватБанк» вирішило використати досудовий метод врегулювання спору - звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття у свою власність предмета іпотеки, у зв`язку з чим за вих. № ЕРР0000/2-7394 від

02 листопада 2016 року заступник керівника напрямку Credit Collection АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. з листом, в якому просив здійснити реєстрацію права власності нерухомого майна, а саме нежитлової нерухомості будівлі магазину загальною площею 190,8 кв.м., що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 за іпотеко держателем АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку».

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 24 листопада 2016 року № 73889442 встановлено, що

15 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіною Л. Л. право власності на нежитлову будівлю магазин літ. А-2 з масандрою, ганки літ. а. а1 загальною площею 334,4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101) було зареєстровано за АТ КБ «ПриватБанк», номер запису про право власності - 17615337. Підставою виникнення у АТ КБ «ПриватБанк» права власності у вказаному Витягу зазначено: договір іпотеки, серія та номер 2536, виданий 13 грудня 2006 року, видавник Орлова Т. Є. приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 32509565 від 23 листопада 2016 року.

На підтвердження факту завершення 30-денного строку з моменту отримання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 письмової вимоги АТ КБ «ПриватБанк», останнім було надано приватному нотаріусу Вдовіній Л. Л. як державному реєстратору, відповідні повідомлення про намір банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, а також накладні експрес доставки «Меркурій» № 0007586, в якій міститься відмітка про отримання ОСОБА_1 вищевказаного повідомлення 12 вересня 2019 року

(т. 1, а. с. 21).

Згідно повідомлення заступника директора з контролю якості ТОВ «Служба експрес-доставки «Меркурій» вих. № 317/09 від 26 вересня 2017 року, відправлення під номером 0007586 ніколи не проходило через дану кур`єрську службу та не доставлялось, даний номер накладної повністю відсутній в їх базі даних. У вказаному повідомленні також висловлено припущення про нецільове використання фірмових накладних невідомими особами (т.1, а. с. 163).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

щодо неналежного повідомлення боржника про усунення порушень щодо заборгованості

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону «Про іпотеку»).

Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц, провадження № 14-2цс19).

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Наведені норми спрямовані на фактичне повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Встановивши факт неотримання ОСОБА_1 повідомлення позивача про намір Банку здійснити перехід права власності до іпотекодержателя на предмет іпотеки, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, зробили правильний висновок про наявність підстав для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно запису про право власності № 17615337 від 15 листопада 2016 року щодо будівлі магазину, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101.

щодо позовних вимог про скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л.

Частиною першою статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободу та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Велика Палата Верховного Суду у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) дійшла висновку про те, що спір про скасування запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (пункт 36).

Колегія суддів вважає, що встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивача виник саме з АТ КБ «ПриватБанк» з приводу порушення останнім права власності позивача на нежитлове приміщення внаслідок наявності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за АТ КБ «ПриватБанк» права власності на нежитлову будівлю літ. А-2 з масандрою, ганки літ. а. а1, загальною площею 334,4 кв. м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.17), від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18 (пункт 5.17), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 74)).

Ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно (частина друга статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру правовідносин, які існують між позивачем і відповідачем.

Позовна вимога про визнання незаконним та скасування запису про державну реєстрацію права власності на нежитлове приміщення не може бути звернена до приватного нотаріуса, а звертається до особи, яка порушує право власності.

Подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, провадження № 14-397цс19.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, не врахували того, що ефективним способом захисту права власності позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права на нерухоме майно, та дійшли помилкового висновку про наявність підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32509565 від 15 листопада 2016 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на зазначене оскаржувані судові рішення в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Л. Л., АТ КБ «ПриватБанк» про скасування рішення нотаріуса підлягають скасуванню, з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

При цьому, Верховний Суд залишає рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року в частині позовних вимог

ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про скасування запису про право власності - без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 24 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 01 квітня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни, акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про скасування рішення приватного нотаріуса скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Вдовіної Ліани Леонідівни, акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про скасування рішення приватного нотаріуса відмовити.

Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська

від 24 липня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 01 квітня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про скасування запису про право власності залишити без змін.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 24 липня

2019 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року у скасованих їх частинах втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун