Справа № 502/1910/20
19 березня 2021 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого - судді Масленикова О.А.
секретаря судового засідання Новицької А.І.
розглянувши цивільну справу за позовом
про визнання правочину дійсним та визнання права власності
Позивач звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності. На обґрунтування позовних вимог в позовній заяві позивач зазначив, що 25 листопада 1977 року між позивачем, ОСОБА_3 , та відповідачем, ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 ), посвідченого виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області за реєстровим №129, та зареєстровано в Вилківському «Районному бюро технічної інвентаризації» 22 травня 1975 року за №42. Однак у договорі договір-купівлі продажу у графі підписи було здійснено виправлення (пошкодження), яке на той час печаткою та підписом виконкомом Вилківської міськради посвідчено не було. Житловий будинок АДРЕСА_1 ) належав відповідачу, ОСОБА_2 на підставі: свідоцтва про право власності на спадщину, виданого Кілійського районною державною нотаріальною конторою Одеської області 19 жовтня 1977 року, за реєстровим №156, та яке зареєстровано в Вилківському «Районному бюро технічної інвентаризації» в кн №8. Правочин обома сторонами повністю виконаний. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач використовує вказане приміщення для постійного проживання. Зареєстрована за вказаною адресою, регулярно оплачують комунальні платежі та утримують будинок в належному санітарно- технічному стані. На сьогоднішній день видача дублікатів купівлі-продажу, посвідчених виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області, не передбачено, оскільки у відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) правочин підлягає нотаріальному посвідченню. При вчиненні правочину 25.11.1977 року всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлю продажу вказаного будинку, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1977 році. Із-за протиріч правових норм, діючих на час укладення правочину, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочин дійсним, законним і виконаним, позивач змушений звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав.
В зв`язку з зазначеним позивач просив суд:
- визнати правочин, а саме договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 ), укладеного 25 листопада 1977 року між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , який посвідчений 25.11.1977 року за реєстровим №129 виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області виконаним та дійсним.
- визнати за позивачем, ОСОБА_1 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 , який згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 47,5 кв.м., господарських будівель: літ.Б літня кухня, літ.В навіс, 1-2 надвірні споруди.
Позивачем було надано заяву про розгляд справи без її присутності, в якій вона повністю підтримала позовні вимоги.
Відповідач повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи відповідно до положень ст. ст. 128-130 ЦПК України, повторно в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання або проведення розгляду справи за її відсутності суду не надала.
Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлена про строк подання відзиву та не подала відзив, суд ухвалює заочне рішення по справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ст. ст. 223, 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.
25 листопада 1977 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідченого виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області за реєстровим №129, та зареєстровано в Вилківському «Районному бюро технічної інвентаризації» 22 травня 1975 року за №42.
Житловий будинок АДРЕСА_1 ) належить ОСОБА_5 на підставі: договору купівлі продажу від 25.10.1977 р. №129 який зареєстровано в Вилківському «Районному бюро технічної інвентаризації» в кн №8.
Рішенням Вилківської міської ради №42-VII-IV від 28.01.2016 р. вулицю Островського перейменовано на вулицю Грушева в м. Вилкове Кілійського району Одеської області.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , відповідно до технічного паспорту, виготовленим 04.11.2020 року товариством з обмеженою відповідальністю «Нове бюро технічної інвентаризації» згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 47,5 кв.м., господарських будівель: літ.Б літня кухня, літ.В навіс, 1-2 надвірні споруди.

При вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки договір купівлі-продажу сторонами було укладено у 1977 році, суд застосовує відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору.

Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконувала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

По недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу).

Зважаючи на зазначене, з матеріалів справи вабачається, що форма нотаріального посвідчення договору купівлі продажу не є порушеною, за цих обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав задовольняти вимогу, щодо визнання правочин,у а саме договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 ), укладеного 25 листопада 1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений 25.11.1977 року за реєстровим №129 виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області виконаним та дійсним, тому відмовляє в задоволенні зазначеної вимоги.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд . Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом також встановлено, що в зв`язку з тим, що позивач не має можливості вільно розпоряджатися своїм майном, в зв`язку з чим його право на власність підлягає судовому захисту шляхом його визнання на підставі ст. 16 ЦК України, а позовні вимоги щодо визнання права власності підлягають задоволенню.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частковому обсязі.

Керуючись 12, 81, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 47, 227 ЦК УРСР, ст. ст. 16, 321 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на житловий будинок в АДРЕСА_2 , який згідно до характеристики будинку, господарських будівель та споруд складається з: літ.А - житловий будинок, житловою площею 39,4 кв.м., загальною площею 47,5 кв.м., господарських будівель: літ.Б літня кухня, літ.В навіс, 1-2 надвірні споруди.

У задоволенні позовних вимог, щодо визнання правочину, а саме договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 ), укладеного 25 листопада 1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який посвідчений 25.11.1977 року за реєстровим №129 виконавчим комітетом Вилківської міської ради Кілійського району Одеської області виконаним та дійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников