Провадження № 2/712/570/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду міста Черкас Пересунько Я.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України,

в с т а н о в и в:

15 жовтня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить стягнути з Російської Федерації на його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 164 768 грн 50 коп., а також відшкодування майнової шкоди 922 568 грн 41 коп.

Згідно з Віденською конвенцією про дипломатичні зносини від 18 квітня 1961 року, стороною якої є Україна, до іноземної держави, її дипломатичних представництв і консульських установ застосовується судовий імунітет. Відповідно до Положення про дипломатичні представництва та консульські установи іноземних держав в Україні, затвердженого Указом Президента України від 10 червня 1993 року № 198/93, держава гарантує додержання положень зазначеної Конвенції.

Стаття 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Відповідно до частини четвертої статті 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» у тих випадках, коли в порушення норм міжнародного права України, її майну або представникам в іноземній державі не забезпечується такий же судовий імунітет, який згідно з частинами першою та другою цієї статті забезпечується іноземним державам, їх майну та представникам в Україні, Кабінетом Міністрів України може бути вжито до цієї держави, її майна відповідних заходів, дозволених міжнародним правом, якщо тільки заходів дипломатичного характеру не достатньо для врегулювання наслідків зазначеного порушення норм міжнародного права.

Таким чином, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.

Найважливішою ознакою для держави є суверенітет, оскільки саме суверенітет становить основну відправну засаду для її правосуб`єктності. Суверенітет держави має вияв у двох сферах внутрішній та зовнішній. У зовнішній сфері суверенітет означає незалежність, самостійність і непідпорядкованість держави іншим державам.

У міжнародному приватному праві під імунітетом розуміють непідлеглість однієї держави законодавству та юрисдикції іншої. Імунітет ґрунтується на суверенітеті держав, їх рівності та означає, що жодна з них не може здійснювати свою владу над іншою державою, її органами, майном. Це принцип вилучення держави та її органів з-під юрисдикції іншої держави. Судовий імунітет полягає в непідсудності держави без її згоди судам іншої держави.

Отже, бути учасником справи в судах іншої держави кожна суверенна держава може тільки з її явно вираженої або мовчазної згоди, висловленої через уповноважених на це осіб.

З метою дотримання норм міжнародного права й норм ЦПК України суди повинні перед вирішенням питання про відкриття провадження у справі надіслати відповідачу у встановленому порядку позовної заяви із додатками і з`ясувати, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації як компетентного органу держави Російської Федерації на розгляд спору в судах України. З`ясування цього питання має істотне значення для правильного вирішення справи, оскільки від цього залежить, чи має суд право здійснювати подальші процесуальні дії. За відсутності такої згоди іноземна держава не може одержати правового статусу відповідача в цивільному процесу України.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року, справа №711/16/19; від 9 вересня 2020 року, справа №321/211/20.

20 жовтня 2020 року та повторно 19 січня 2021 року судом направлено до посольства Російської Федерації в Україні копію позовної заяви ОСОБА_1 з додатками та запропоновано повідомити суд про те, чи є згода дипломатичного представництва Російської Федерації, як компетентного органу держави Російської федерації, на розгляд вказаної цивільної справи в суді України.

2 лютого 2021 року запит вручено адресату, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Станом на 22 березня 2021 року дипломатичним представником Російської Федерації, як компетентним органом держави Російської Федерації згоди на розгляд вказаної цивільної справи в суді України не надано.

Оскільки позовні вимоги пред`явлені до Російської Федерації - держави, що користується судовим імунітетом, яка через свої компетентні органи згоди на залучення її до участі у справі в суді України, як відповідача, не надала, то зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом України, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд звертає увагу на те, що застосування судового імунітету не є відмовою у доступі до правосуддя, оскільки держава може бути учасником справи у своїх національних судах.

Керуючись ст. 186 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збройною агресією Російської Федерації проти України.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею та може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання до Соснівського районного суду м. Черкас апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя Я.В. Пересунько