Дата документу 22.03.2021
Справа № 334/476/21
Провадження № 2/334/1574/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

22 березня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Турленко К.С.,

представника позивача адвоката Середи А.А.;

відповідача не з`явився;

третьої особи не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи, такою, що втратила право користування квартирою. В обґрунтування своїх вимог вказує на те, що 11.12.2020 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . На момент оформлення договору, колишній власник особисто знявся з реєстрації за вказаною адресою, інші прописані за вказаною адресою особи, визнані такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року.

Однак, згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, в житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить позивачу на праві власності, залишається зареєстрованою відповідачка по справі, ОСОБА_2 , яка з 16.03.2018 року по теперішній час за вказаною адресою не проживає, але добровільно з реєстрації не знялась, чим порушує право позивача на вільне володіння своїм майном.

Відповідач відзиву на позов не надала.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою суду від 02.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального провадження, підготовче засідання призначено на 03.03.2021 року, та в подальшому відкладено на 22.03.2021 року у зв`язку із неявкою відповідача.

У підготовче судове засідання, яке відбулось 22.03.2021 року відповідач повторно не з`явилась, клопотань чи заяв з цього приводу суду не надала.

У судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про ухвалення заочного рішення у справі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі.

Частиною четвертою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом ЦПК України) встановлено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

ІІІ. Позиції сторін.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач будь-яких заяв щодо суті спору не надала.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Позивач ОСОБА_1 є єдиним власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності набуто позивачем на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку реєстраційний від 11 грудня 2020р. № 2552, укладеним між ОСОБА_3 та позивачем, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Єдемською-Фастовець О.О. (а.с.6-8).

Згідно з п. 15.1 Договору, продавець зобов`язався зняти всіх зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку в строк до 14.12.2020 року (а.с.7).

ОСОБА_3 добровільно знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Крім того, інші зареєстровані за вказаною адресою особи, зокрема, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , були зняті з реєстрації на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.09.2018 року (а.с.9).

Однак, згідно Інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 04-07/3/21091 від 11.12.2020 року, за адресою АДРЕСА_1 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Згідно акту встановлення факту не проживання особи, складеного комісією у складі двох сусідів, та колишнього власника будинку ОСОБА_3 , посвідченого 15.01.2021 року головою квартального комітету, відповідачка ОСОБА_2 у період часу з 16.03.2018 року по 29.12.2020 року за вказаною адресою не проживає, останній раз її бачили в серпні 2010 року (а.с.11)

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до вимог статті 47 Конституції України держава гарантує кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Стаття 391 ЦК України наділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Частиною другою статті 64 ЖК УРСР передбачено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача у розумінні, наведених вище норм законодавства.

Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений у продовж всього часу тривання відповідного правопорушення.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї позивача, була зареєстрована в даному житловому приміщенні колишніми власниками та втратила право користування даним житлом, оскільки більше 6 місяців в ньому не проживає, однак добровільно з реєстраційного обліку не знялась та залишається зареєстрованою в спірному житловому приміщенні, жодних зобов`язань пов`язаних з утриманням будинку не несе, ним не користуються, не виконує обов`язки, пов`язані з утриманням, оплатою житлового приміщення, її речі за вказаною адресою відсутні, спірним житлом не цікавиться, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні права власності.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити у повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації АДРЕСА_3 ) 908 (дев`ятсот вісім) гривень судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Ленінський районний суд м. Запоріжжя.

Повний текст рішення складено та підписано 23.03.2021 року.

Суддя: Бредіхін Ю. Ю.