Справа № 274/4208/20 Провадження № 2/0274/402/21
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
18.03.21 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
простягнення грошових коштів,
ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 1 100,00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України станом на день ухвалення рішення та 3 проценти річних за невиконання грошового зобов`язання від простроченої суми боргу в розмірі 2 586,00 грн., втрати від інфляції в розмірі 6 447,17 грн., проценти від суми позики в розмірі 11 391,63 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 у травні 2014 р. на підставі усної домовленості з ОСОБА_3 передав останньому у борг грошові кошти у розмірі 1 100,00 доларів США строком на два місяці, тобто до серпня 2014 р. Після серпня 2014 р. ОСОБА_1 неодноразово звертався до ОСОБА_3 з проханням повернути кошти, але той кошти не повертав, а з лютого 2020 р. перестав відповідати на його телефонні дзвінки та відчинити йому двері квартири. У березні 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області з заявою про вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого статтею 190 Кримінального кодексу України, проте у квітні 2020 р. отримав довідку про те, що підстави для внесення відомостей за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні, оскільки відносини між ним та ОСОБА_3 носять цивільно-правовий характер.
ОСОБА_3 своєї позиції щодо позову у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомив.
Судом з`ясовано, що 05.03.2020 р. до Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області надійшла заява від ОСОБА_1 про прийняття мір до ОСОБА_3 , який у травні 2014 р. позичив грошові кошти у розмірі 1 100,00 доларів США для придбання автомобіля та не повернув, яка була зареєстрована в книзі обліку заяв та повідомлень про злочини та інші події за № 5222 від 05.03.2020 р., що підтверджується протоколом від 05.03.2020 р. прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_1 , заявою від 05.03.2020 р. ОСОБА_1 , листом від 18.03.2020 р. Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області та довідкою від 16.03.2020 р. про результати розгляду заяви від ОСОБА_1 , складеною ДОП сектору превенції Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області О.Стремецького (а. с. 10, 9, 12, 13).
З заяви від 05.03.2020 р. ОСОБА_1 вбачається, що він у травні 2014 р. передав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 100,00 доларів США, для придбання автомобіля, які той зобов`язався повернути через два місяці, але до цього часу кошти не повернув (а. с. 9).
З пояснень від 16.03.2020 р. ОСОБА_3 , відібраних ДОП сектору превенції Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області О.Стремецьким, випливає, що дійсно у травні 2014 р. ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 100,00 доларів США для купівлі автомобіля, та пообіцяв повернути через два місяці. Гроші позичав за усною домовленістю, будь-яких розписок не писав. На даний час до ОСОБА_3 дійсно звертався ОСОБА_1 та просив повернути кошти, але так як ОСОБА_3 коштів не має, то не повернув (а. с. 11).
Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) у травні 2014 р. було укладено договір позики грошових коштів, на підставі якого перший передав у власність другого грошові кошти у розмірі 1 100,00 доларів США, при цьому другий зобов`язався їх повернути першому через два місяці, тобто у серпні 2014 р.
Як вбачається з заяви від 05.03.2020 р. ОСОБА_1 , пояснень від 16.03.2020 р. ОСОБА_3 , відібраних ДОП сектору превенції Бердичівського ВП ГУНП в Житомирській області О.Стремецьким, а також зі змісту позовної заяви, зобов`язань з повернення ОСОБА_1 за укладеним у травні 2014 р. договором позики грошових коштів ОСОБА_3 не виконав.
Доказів, які б це спростовували, ОСОБА_3 не подав.
Абзацом першим частини першою статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що позов ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 1 100,00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України станом на день ухвалення рішення, що становить 30 467,58 грн., підлягає задоволенню.
Щодо позову ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_3 процентів за договором позики у розмірі 11 391,63 грн., Суд зазначає наступне.
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Між тим, з наведених вище встановлених обставин щодо умов укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у травні 2014 р. договору позики випливає, що цим договором встановлювався обов`язок ОСОБА_3 лише повернути суму позику без сплати процентів, а відтак договір не місить умов щодо порядку одержання процентів.
За таких обставин Суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 не має права на одержання від ОСОБА_3 процентів за укладеним між ними у травні 2014 р. договору позики, а тому відмовляє у задоволенні позову у частині вимоги про стягнення процентів за договором позики у розмірі 11 391,63 грн.
Також Суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_3 втрати від інфляції в розмірі 6 447,17 грн., зважаючи на таке.
За змістом статті 1 Закону "Про індексацію грошових доходів населення" індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.
Норми частини другої статті 625 Цивільного процесуального кодексу України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Тобто у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Щодо позову ОСОБА_1 в частині вимоги про стягнення на його користь з ОСОБА_3 3 процентів річних за невиконання грошового зобов`язання від простроченої суми боргу в розмірі 2 586,00 грн., Суд вказує наступне.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином ОСОБА_3 зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 3 проценти річних від 1 100,00 доларів США за весь час прострочення.
Разом з тим, оскільки з матеріалів справи неможливо з`ясувати, якого саме дня травня 2014 р. було укладено договір позики, який стосується предмета спору, а відтак якого саме дня серпня 2014 р. ОСОБА_3 мав повернути позику ОСОБА_1 , Суд, розраховуючи 3 проценти річних, виходить з того, що позика мала бути повернута не пізніше 31.08.2014 р., а відтак розмір 3 процентів річних становить 216,00 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день ухвалення рішення становить 5 982,73 грн.
ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з ОСОБА_3 3 проценти від простроченої суми у розмірі 2 586,00 грн., а не 5 982,73 грн.
Суд, керуючись частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу України (якою передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках), не має права вийти за межі позовних вимог, а відтак стягує частину трьох процентів річних від простроченої суми боргу, як просить ОСОБА_1 у позовній заяві, що становить 2 586,00 грн., тобто задовольняє відповідну позовну вимогу.
На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню 546,08 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265, 280 282 Цивільного процесуального кодексу України,
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 , відомості про РНОКПП на момент постановлення рішення у матеріалах справи відсутні) задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 1 100,00 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України станом на день ухвалення рішення, що становить 30 467,58 грн., та частину трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 2 586,00 грн.
3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат 546,08 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Суддя В.В. Корбут