Справа № 690/470/20
Провадження № 2/690/39/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року м. Ватутіне

Ватутінський міський суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Линдюка В.С.,

секретар судового засідання Руденко В.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні у залі судових засідань Ватутінського міського суду Черкаської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ватутінської міської ради Черкаської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ватутінська міська державна нотаріальна контора Черкаської області, про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Сотнікова Н.В., повноваження якої підтверджено нотаріально посвідченою довіреністю від 05.06.2020 року серії 67 АА 1521954, звернулась до Ватутінського міського суду Черкаської області з даним цивільним позовом у якому просить встановити факт, що ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Топчіха Топчіхинського району Алтайського краю Російської Федерації, про що складено актовий запис про смерть № 7, є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , батько позивача, після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . Водночас оформити спадщину у позасудовому порядку позивач не має можливості, оскільки в свідоцтві про смерть батька позивача не вказано його по-батькові внаслідок чого нотаріус не може встановити наявність родинних відносин позивача з померлим, а також наявність його майна, що підлягає спадкуванню.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_4 , повноваження якої підтверджено ордером від 21.11.2020 року серії ЧК № 122894, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог, розгляд справи за відсутності сторони позивача та можливість ухвалення рішення у підготовчому засіданні з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог.

Представник відповідача, міський голова м. Ватутіне, надав до суду клопотання за змістом якого позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує щодо їх задоволення, а також просить розгляд справи провести за відсутності представника відповідача.

Завідуюча Ватутінської міської державної контори Тетерська К.В. надала до суду заяву про розгляд даної справи за її відсутності, оскільки нотаріальна контора є незацікавленою стороною по справі.

На підставі ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою учасників справи у засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Суди розглядають справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення обов`язком суду, крім іншого, є вирішення питання про характер спірних правовідносин і про те, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про встановлення родинних зв`язків з яким просить позивач, підтверджується копією нотаріально засвідченого перекладу свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого повторно 03.09.2020 року сектором РАЦС по Топчіхинському району Управління юстиції Алтайського краю.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 19.07.1967 року Шемонаїхинським ЗАГСом, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5 , батьком якої вказано ОСОБА_2 .

Згідно копії виписки з рішення В`яземського районного суду Смоленської області Російської Федерації від 18.10.1999 року в справі № 2-3393 розірвано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , який зареєстровано 19.11.1988 року.

У подальшому, у зв`язку з реєстрацією шлюбу 11.10.2002 року ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 11.10.2002 року відділом ЗАГС адміністрації В`яземського району Смоленської області.

Ватутінською міською державною нотаріальною конторою 07.02.2020 року заведено спадкову справу № 65477685 спадкодавцем у якій вказано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 07.02.2020 року № 59332323.

Згідно наданих стороною позивача копій документів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , мав паспорт громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_5 , виданий 23.04.2019 року територіальним органом Державної міграційної служби України № 7117.

За змістом договору дарування квартири від 12.10.2012 року та додаткового договору до нього від 09.12.2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Ватутінського нотаріального округу Побіянською Н.Б., громадянин Казахстану ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень від 14.01.2014 року № 16115641 власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ).

За змістом постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.10.2020 року державним нотаріусом Ватутінської міської державної нотаріальної контори за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_2 , з підстав неможливості встановити особу померлого, оскільки у свідоцтві про смерть не вказано його «по-батькові», та факт родинних відносин спадкоємця з померлим. Також вказано, що інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , шляхом подачі відповідних заяв, а за даними Спадкового реєстру встановлено відсутність спадкових договорів та заповітів на ім`я чи від імені померлого ОСОБА_2 .

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із набуттям права власності на спадкове майно, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція).

Положеннями п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд, крім іншого, розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а також інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів.

Досліджені судом докази підтверджують факт родинних відносин позивача ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як доньки та батька.

При цьому суд приймає доводи сторони позивача, що відсутність у свідоцтві про смерть батька позивача, яке видано на території Російської Федерації, відомостей про його «по-батькові» обумовлена тим, що вказане свідоцтво оформлялось на підставі його паспорта громадянина України для виїзду за кордон, у якому не передбачено необхідності внесення відомостей щодо «по-батькові» особи (абз. 3 п. 5 Положення про паспорт громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.02.2007 року № 719-V (зі змінами).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п. 3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, вказано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Положеннями ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до змісту ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, крім іншого, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом її відкриття є день смерті особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Положеннями ч. 1 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція та практика Європейського суду з прав людини, при розгляді справ судами застосовується як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини численними рішеннями (у справах «Воловік проти України», «Копецький проти Словаччини», «Суханов та Ільченко проти України», «Беєлер проти Італії» та інших) сформувала позицію, що поняття «майно» та «власність», які міститься у ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено у ст. 41 Конституції України та чинному ЦК України, та мають автономне значення, яке не обмежується правом власності на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у національному законодавстві, певні інші права та інтереси, які становлять майно, можуть також розглядатись як «право на власність» та відповідно як «власність» для цілей цієї статті.

Крім іншого, до майна у розумінні Конвенції належать також визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування правом.

Поняття «законні очікування» (legitimate expectations) слід розглядати як елементи верховенства права та «юридичної визначеності» (legal certainty). Таким чином, характеристика очікувань як легітимних поєднує у собі: 1) їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного їй субєктивного права, 2) їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин.

Таким чином, якщо суть вимоги пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне очікування», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, вказано, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Враховуючи визнання позову відповідачем, а також досліджені у судовому засіданні докази, у суду відсутні сумніви, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за життя належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 , а позивач ОСОБА_1 є його донькою, тобто спадкоємцем першої черги за законом, та своєчасно прийняла спадщину у встановленому законом порядку, що свідчить про наявність підстав для визнання за нею права власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за законом, оскільки померлий ОСОБА_2 жодних розпоряджень щодо свого майна на випадок своєї смерті не залишав, а інші спадкоємці, які б виявили бажання прийняти його спадщину, відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Водночас з урахуванням позиції представника позивача щодо залишення судових витрат по сплаті судового збору за позивачем, суд не стягує їх з відповідача.

Крім того, вирішуючи питання про судові витрати суд вважає, що у відповідності до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, 50 відсотків судового збору сплаченого відповідно до квитанції Ватутінського відділення АТ «Банк Січ» від 10.11.2020 року № 3535572, яка знаходиться в матеріалах справи № 690/470/20, підлягають поверненню ОСОБА_1 з державного бюджету, оскільки відповідачем визнано позов до початку розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7-13, 76-82, 89, 141, 142, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354-355, пп. 15.5 п. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Волчанка Шемонаїхинського району Східно-Казахстанської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , є донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Топчіха Топчіхинського району Алтайського краю Російської Федерації.

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Волчанка Шемонаїхинського району Східно-Казахстанської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом, після смерті її батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Топчіха Топчіхинського району Алтайського краю Російської Федерації.

Повернути з державного бюджету ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженці с. Волчанка Шемонаіхінского району Східного Казахстанської області Казахстану, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , 50 відсотків судового збору, а саме 420 (чотириста двадцять) грн. 40 коп., сплачені відповідно до квитанцій Ватутінського відділення АТ «БАНК СІЧ» від 10.11.2020 року №№ ПН3535572, ПН3535582, які знаходяться в матеріалах справи № 690/470/20.

Інші судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Ватутінський міський суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повне судове рішення складено 10.02.2021 року.

Суддя Линдюк В.С.