КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3604/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Заришняк Г.М., Музичко С.Г.,

при секретарі Маштаковій Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представника на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Волчко А.Я.,-

встановив:

11 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 листопада 2018 року в розмірі 120 000,00 дол. США, що в еквіваленті становить 3 340 152 грн 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09 листопада 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 120 000,00 дол. США, строком до 09 листопада 2019 року.

Станом на день звернення до суду із позовом відповідач не повернув позивачу отримані грошові кошти.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09 листопада 2018 року 120 000,00 дол. США, що в еквіваленті становить 3 340 152 грн 00 коп. та 10 510 грн 00 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засідання ОСОБА_2 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про його час і місце повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що на час розгляду справи доказів повернення позивачу коштів за договором не надано, натомість відповідач у своєму відзиві визнав той факт, що кошти не були повернуті.

З такими висновками погодитись не можна.

Обґрунтовуючи пред`явлений позов, ОСОБА_1 зазначив, що 09 листопада 2018 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики.

Відповідно до п. 1.1. позикодавець зобов`язується за адресою: АДРЕСА_1 , у відділенні АТ КБ «ПриватБанк» передати позичальнику у власність гроші в сумі 120 000,00 дол. США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві ці кошти за цією ж адресою і в цьому ж відділенні банку.

В суді першої інстанції відповідач участі не приймав, оскільки не був повідомлений про розгляд справи.

Свої заперечення проти позову відповідач надав в суді апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник зазначили, що особа ОСОБА_1 не відома ОСОБА_2 ; договір позики ОСОБА_2 не підписував та грошові кошти в борг не отримував; відзив на позов не підписував та не подавав; про розгляд справи повідомлений не був. Крім того, відповідач зазначив, що долучений до матеріалів справи його паспорт, у 2011 році був зданий до компетентних органів як пошкоджений.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 зазначила, що вона не має можливості заявити клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи для підтвердження того, що договір позики є недійсним, оскільки матеріали справи містять лише копію договору позики.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

На порушення вищеназваних вимог закону, суд першої інстанції оригінал договору позики не досліджував. Наявна в матеріалах справи копія договору судом не завірена.

При цьому, вирішуючи спір, суд не переконався, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, та розглянув справу за одне засідання, без виклику сторін.

Суд взяв до уваги відзив на позовну заяву від 05 жовтня 2020 року, посвідчений приватним нотаріусом Козак Н.А., проте не встановив та не перевірив, ким подано зазначений відзив та у який спосіб.

Натомість представником ОСОБА_2 надано докази, згідно яких Козак Н.А. як приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, припинила свою діяльність ще у жовтні 2017 року.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення позики, суд не витребував у позивача оригінал розписки, вирішивши спір на підставі копії договору.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Вищенаведене дає підстави вважати, що судом першої інстанції вирішено спір з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, без з`ясування обставин, які мають значення для справи, з поверхневим та однобічним дослідженням доказів, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В порядку розподілу судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 15 765 грн 00 коп.

Керуючись ст. ст. 362, 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представниказадовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 жовтня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 15 765 грн за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 22 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: Г.М. Заришняк

С.Г. Музичко