справа № 570/5307/20
провадження № 2/570/492/2021
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

15 грудня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

її представника адвоката Дупака В.Г.,

секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10) в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

покликаючись на безперервне проживання позивача з 1990 року у будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який офіційно оформлений на відповідача, представник позивача адвокат Дупак В.Г. у поданій 27 січня 2021 року позовній заяві просить визнати за позивачем за набувальною давністю право власності на зазначений будинок та земельну ділянку, на якій розташований даний будинок.

Позов обґрунтований тим, що позивач фактично володіє та користується зазначеним будинком та земельною ділянкою під ним добросовісно, безперервно, відкрито, не приховуючи факту володіння протягом 30 останніх років: спочатку разом з чоловіком, а після його смерті протягом 11 останніх років одноособово, робить необхідні поточні ремонти, сплачує всі комунальні платежі.

У поданій 15 грудня 2021 року до суду заяві представник позивача адвокат Дупак В.Г. просить закінчувати розгляд справи без участі сторін, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, відзиву на позов не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області у поданій до суду заяві просить розгляд справи проводити без її участі, проти задоволення позову не заперечує.

Позивач та її представник у суді позов підтримали повністю і по аналогічних мотивах.

Позивач по суті показала, що її чоловік ОСОБА_3 купив спірний будинок ще до знайомства з нею, але з невідомої їй причини зареєстрував на відповідача. З чоловіком вони разом проживали, не перебуваючи в шлюбі, проводили ремонт цього будинку, за цей час у них народилася спільна дитина, яка, як і позивач була зареєстрована у цьому будинку. У зв"язку з погіршенням їх стосунків деякий час вони проживали окремо, вона була зареєстрована за іншою адресою. У жовтні 2008 року вони з чоловіком офіційно одружилися, а в грудні того ж року чоловік помер. З того часу вона постійно проживає у спірному будинку, оплачує всі комунальні послуги, які завжди були оформлені лише на чоловіка, фактично прийняла спадщину після його смерті.

Вона знає відповідача, який є братом її покійного чоловіка, але бачились вони рідко, не спілкувалися, зі слів відповідача їй відомо, що той проживає в РФ, приїжджав на поховання її чоловіка і вже після смерті чоловіка саме відповідач як власник прописав її у цьому будинку. З того часу вона з відповідачем не спілкується, де він знаходиться їй невідомо і вона не намагалася його знайти.

Її представник стверджує, що всі рахунки за комунальні послуги були оформлені на чоловіка позивача, який спільного господарства з відповідачем - своїм рідним братом ніколи не вів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, показання свідків, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою.

Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ровенської районної ради народних депутатів № 254 від 9 червня 1982 року ОСОБА_4 дозволено будівництво індивідуального житлового будинку на 3 кімнати, житловою площею 53,8 кв.м. і господарських будівель для особистого підсобного господарства площею 50,0 км. в с.Обарів на земельній ділянці площею 0,10 га, що підтверджується витягом з даного рішення (російською мовою).

Будівництво зазначеного будинку ОСОБА_4 підтверджується будівельним паспортом земельної ділянки 1982 року арх.№ 89, розпискою-зобов`язанням від 1 квітня 1983 року.

Згідно розписки від 5 лютого 1989 року ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 гроші в сумі 10 тисяч крб.

Позивач була зареєстрована та проживала по АДРЕСА_1 з 06 вересня 1991 року по 16 серпня 2005 року, а також з 25 грудня 2008 року по теперішній час (довідка Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 01 грудня 2020 року № 1251).

На день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого чоловіка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вони постійно проживали разом та вели спільне господарство без реєстрації (довідка Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 01 грудня 2020 року № 1252).

Оплата ОСОБА_3 комунальних послуг за природний газ та електроенергію підтверджується квитанцією № 145 від 21 квітня 2008 року та квитанцією № 33 від 01 березня 2008 року. Інші наявні у матеріалах справи копії квитанцій містять дати оплат вже після смерті ОСОБА_3 , відтак не можуть вказувати на здійснення платежів цією особою.

Реєстрація позивача за адресою: АДРЕСА_1 підтверджується паспортом громадянина України ОСОБА_1 НОМЕР_1 , виданим Березнівським РВ УМВС України в Рівненській області 17 грудня 2008 року.

Позивач /з дівочим прізвищем ОСОБА_5 / та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Обарів Рівненського району Рівненської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , дата видачі 6 вересня 1991 року.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 виданого Обарівською сільською радою Рівненського району Рівненської області, 27 жовтня 2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Обарівською сільською радою Рівненського району Рівненської області 22 грудня 2008 року, актовий запис № 50.

Згідно інформаційної довідки №235677403 від 07 грудня 2020 року права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за адресою: АДРЕСА_1 , відомості за вказаними параметрами запиту у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек відсутні.

Права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження за позивачем ОСОБА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру іпотек відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою №235750691 від 07 грудня 2020 року.

25 грудня 2020 року технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськиими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 виготовлено на замовлення ОСОБА_2 .

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні показала, що є пенсіонером, проживає по АДРЕСА_2 з 1987 року, є сусідкою позивача, яка живе через одну хату від неї. Відповідач є рідним братом покійного чоловіка позивача, був одружений, мав двох дітей, поїхав у ОСОБА_9 , тривалий час його не бачила, коли приїзджав, то приходив до них у гості. Зараз у спірному будинку живе позивач, її дочка та двоє внуків. Спірний будинок купив ОСОБА_3 , який закінчував ремонт будинку разом з позивачем, відповідач ніколи там не жив постійно, а лише, коли приїзжав у гості.

Свідок ОСОБА_10 дав аналогічні показання.

Свідок ОСОБА_11 у суді показала, що є дочкою позивача, прописана та проживає у спірному будинку вже 30 років, знає відповідача як рідного брата свого батька, якого востанє бачила 13 років тому. Відповідач ніколи з ними не жив, але гостював у будинку, коли приїжджав з Росії; спірний будинок належав її покійному батьку, який оформив його на брата з невідомої їй причини.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно змісту ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно її позбавлений, право приватної власності є непорушним. Аналогічний висновок викладений і в ч.1 ст.321 ЦК України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України). Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1,4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з ст.119 ЗК України, яка регулює набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність), громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, але не мають документів, що засвідчують наявність у них прав на зазначену земельну ділянку, можуть звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність. Набуття громадянами права власності на земельну ділянку за давністю користування здійснюється в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами згідно із статтею 118 цього Кодексу в межах норм, визначених статтею 121 цього Кодексу.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3 ст.344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Зазначена позиція викладена у пунктах 43-54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

Судом встановлено, що спірний будинок, яким володіє позивач, має всі передбачені ЦК України ознаки нерухомого майна, а отже є законним об`єктом володіння і може набуватися у приватну власність. Законність об`єкту володіння, а саме те, що він не є самовільним будівництвом та відповідає будівельно-технічним нормам підтверджується будівельним паспортом та технічним паспортом на будинок.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач відкрито володіла та користувалась спірним будинком безперервно з 25 грудня 2008 року, тобто понад 12 років на день подання даного позову.

Однак, судом встановлено та підтверджується змістом позовної заяви, що позивачу було відомо, що спірний будинок та земельна ділянка під ним офіційно оформлені на відповідача.

Позовна заява не містить конкретної дати, коли позивач вирішила переоформити на себе будинок та розпочати приватизацію земельної ділянки, докази чого до позовної заяви не долучено, що позбавляє суд можливості перевірити факт добросовісності позивача саме на момент отримання ним спірного нерухомого майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом.

Натомість, згідно показань свідка ОСОБА_11 , спірний будинок належав її покійному батьку, який був змушений оформити його на відповідача з невідомої їй причини.

Відтак, позивачем не підтверджено належними доказами добросовісність володіння ним спірним будинком, що є чужим майном.

Суд зазначає, що якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Щодо позовної вимоги щодо визнання за набувальною давністю права власності на земельну ділянку, на якій розташований даний будинок, то суд вважає на таке.

Спеціальним законом, який регулює порядок набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є ЗК України. Ст.119 ЗК України відрізняється за своїми положеннями від змісту ст.344 ЦК України, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність згідно зі ст.118 ЗК України. Ця норма надає громадянам, які добросовісно, відкрито і безперервно протягом п`ятнадцяти років користуються земельною ділянкою, право звернутися до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу такої земельної ділянки у їхню власність.

Відтак, суд не наділений чинним законодавством України повноваженнями визнавати за особою право власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Крім того, як встановлено судом, позивач, на день подання даного позову, не володіла безперервно протягом п`ятнадцяти років земельною ділянкою, на якій розташований спірний будинок.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем не дотримано усіх умов набуття права власності на спірний будинок та на земельну ділянку, на якій він розташований, за набувальною давністю у їх сукупності, передбачених ст.344 ЦК України, а тому в позові слід відмовити.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог,

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на сторону, яка їх понесла.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст.263-265, 282ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП не відомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Городоцька сільська рада Рівненського району Рівненської області, , місцезнаходження: вул.Шевченка,4, с.Городок Рівненського району Рівненської області.

Повне рішення суду виготовлено 28 грудня 2021 року.

Суддя: Кушнір Н.В.