Справа № 310/2168/21
2-з/310/31/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мариніна О.В.,

при секретарі Ткаченко Н.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

15.03.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу в розмірі 448108,08 грн.

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 28.05.2015 року в межах суми боргу, а саме в розмірі 448108,08 грн. Оскільки відповідач на протязі тривалого часу не виконує, взяті у позивача в борг грошові кошти в розмірі 13200 доларів США з умовою щомісячної сплати 367 доларів США відсотків, та грошові кошти в розмірі 50000 грн., які зобов`язувався повернути до 01.02.2021 року, позивач просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , а саме: однокімнатну квартиру яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Розглянувши подану заяву, дослідивши її матеріали, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

В обґрунтування вимоги щодо забезпечення позову позивач посилається на недобросовісну поведінку відповідача, який не здійснює щомісячних сплат суми боргу, внаслідок чого виникла заборгованість, тому у позивача відсутні підстави вважати, що Відповідачем будуть припинені недобросовісні дії щодо невиконання обов`язків перед позивачем.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до цього ж п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову - це вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Проте, заявником не надано суду жодних доказів наявності реальної загрози невиконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, оскільки наявність заборгованості та сама по собі можливість розпорядження майном, яке перебуває у власності відповідача, не дає підстав вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, заява не містить конкретних даних щодо вартості майна, яким позивач просить забезпечити позов, що позбавляє суд можливості вирішити питання про співмірність заявлених позивачем вимог.

Також суд зазначає, що посилання заявника на наявність в Бердянському міськрайонному суді Запорізької області двох цивільних справ за позовами АТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, не дають підстав накласти арешт на однокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що у задоволені заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-153, 353-354 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Бердянського

міськрайонного суду О.В. Маринін