ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року

м.Суми

Справа №592/8298/20

Номер провадження 22-ц/816/308/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

сторони:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2020 року в складі судді Костенка В.Г., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 14 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в:

14 липня 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 13112,43 грн заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивувало тим, що 26 квітня 2010 року між банком та відповідачкою укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальниця отримала кредит у розмірі 2000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 2,5 % на місяць від суми залишку заборгованості. Скориставшись кредитними коштами, позичальниця взятих на себе зобов`язань належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 31 травня 2020 року утворилась заборгованість, яка складається з 20 грн боргу за тілом кредиту, 9915,38 грн боргу за простроченим тілом кредиту, 2076,46 грн боргу за простроченими процентами за користування кредитом, а також 500 грн фіксованого штрафу і 600,59 грн процентної складової штрафу.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення позову.

При цьому вказує, що позивачем надані належні та допустимі докази, які свідчать про те, що він має право на стягнення з відповідача всіх сум, заявлених у позові. Посилається на правові позиції суду касаційної інстанції, згідно з якими відсутність підпису позичальника в Умовах та Правилах надання банківських послуг в Приватбанку не свідчить про не укладення кредитного договору, тим більше, що відповідачка у справі умови договору частково виконувала. Право банку на стягнення процентів за користування кредитом передбачене як договором, так і законом.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (13112,43 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що відповідачка взяла кредит на заявлених банком умовах, тобто не доведено, що між сторонами склались договірні відносини щодо надання банківського кредиту на заявлених банком умовах. При цьому, суд взяв до уваги правову позицію Великої Палати Верховного суду, викладену в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та врахував, що позичальниця повернула у добровільному порядку фактично отримані та використані нею кредитні кошти.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 квітня 2010 року ОСОБА_2 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «кредитка «Універсальна» зі встановленим кредитним лімітом у розмір 2000 грн. Строк дії платіжної картки в Анкеті-заяві не вказано, проте зазначено, що у день підписання анкети, тобто 26 квітня 2010 року, позичальниця отримала від банку кредитну картку та ПІН-код до неї (а.с. 38).

ОСОБА_1 погодилась з тим, що підписана нею Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Заявниця ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також у Анкеті-заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, а позичальниця зобов`язується виконувати вимоги вказаних Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи, підпису ОСОБА_1 не містить (а.с. 40-63).

Крім того, ОСОБА_1 26 квітня 2010 року підписала Довідку про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка, зокрема, містить умови кредитування про базову процентну ставку на рівні 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок непростроченої заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді), який становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; відповідальність за несвоєчасне повернення кредитних коштів у виді неустойки (пені та штрафу); розмір комісії банку за використання кредитних коштів, тощо (а.с. 39).

У вказаній Довідці про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» також міститься помітка про номер кредитної картки НОМЕР_1 .

Отже, підписані ОСОБА_1 26 квітня 2010 року Анкета-заява та Довідка про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містять інформації про строк дії виданої позичальниці кредитної картки № НОМЕР_1 , проте позивачем у довідці про всі видані на ім`я відповідачки кредитні картки зазначено, що кредитна картка № НОМЕР_1 діяла до лютого 2014 року (а.с. 37).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язань необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За вказаних вище обставин та вимог закону апеляційний суд дійшов висновку про те, що 26 квітня 2010 року між сторонами був укладений кредитний договір з кінцевим строком повернення кредитних коштів, який відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 , тобто до 28 лютого 2014 року.

Доказів узгодження між сторонами умов щодо продовження (пролонгації) дії укладеного між сторонами 26 квітня 2010 року кредитного договору на тих самих або інших умовах у межах строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 , яка діяла до лютого 2014 року, підписані позичальницею 26 квітня 2010 року Анкета-заява та Довідка про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не містять.

З огляду на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у цивільній справі № 342/180/17 у подібних правовідносинах, неможливо застосувати правила ч. 1 ст. 634 ЦК України про договір приєднання (щодо встановлення умов однією зі сторін договору у формулярах або інших стандартних формах), оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин у даній справі до моменту звернення до суду з позовом.

Відтак, додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не можуть бути взяті до уваги, оскільки позичальницею вони не підписані. Доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву, суду не надано. Про те, що ці умови на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо продовження (пролонгації) строку дії кредитного договору, зокрема шляхом перевипуску кредитних карток, суду не доведено.

Згідно з розрахунками банку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 квітня 2010 року станом на 31 травня 2020 року становила 13112,43 грн, яка складається з 20 грн боргу за тілом кредиту, 9915,38 грн боргу за простроченим тілом кредиту, 2076,46 грн боргу за простроченими процентами за користування кредитом, а також 500 грн фіксованого штрафу і 600,59 грн процентної складової штрафу (а.с. 5-23).

За вказаними вище розрахунками заборгованості станом на 28 лютого 2014 року, тобто у останній день дії кредитної картки № НОМЕР_1 , борг ОСОБА_1 за кредитом складав 1724,11 грн - поточного боргу за тілом кредиту, 194,49 грн простроченого боргу за тілом кредиту, загальний залишок боргу за процентами за користування кредитом становив 97,10 грн, а заборгованість за пенею і комісією була відсутня.

Оскільки строк кредитування закінчився 28 лютого 2014 року, за період з 01 березня 2014 року по 31 травня 2020 року банк вже не мав права нараховувати позичальниці проценти за користування кредитними коштами, комісію, а також пеню та штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів, а всі сплачені ОСОБА_1 кошти за цей період (понад 20000 грн, а всього позичальницею було повернуто банку 21329,45 грн) мали бути прийняті банком у рахунок погашення всіх складових існуючої станом на 28 лютого 2014 року заборгованості.

З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачкою права позивача неналежним виконанням умов кредитного договору не порушені, а протилежного, виходячи з умов укладеного договору та заявлених вимог, банком не доведено.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними обставинами справи.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ч. 13 ст. 7, ст. ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко