Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/3461/20
Провадження №8/711/2/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Придніпровського районного суду міста Черкаси заяву ОСОБА_1 , що подана його представником адвокатом Сухомудренко Б.В. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду (судового наказу) про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 через представника адвоката Сухомудренка Б.В. звернувся до суду з заявою (надійшла до суду 21.07.2020р.) перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду (судового наказу) про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини. Зазначено, що Придніпровським районним судом м. Черкаси від 11.06.2020р. на підставі заяви ОСОБА_2 видано судовий наказ №711/3461/20 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 аліментів у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.05.2020р. та продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Зазначений судовий наказ направлений заявнику 16.06.2020р. і отриманий 19.06.2020р.

Вважає, що судовий наказ від 11.06.2020р. підлягає перегляду та скасуванню, оскільки на час розгляду справи №711/3461/20 за заявою ОСОБА_2 існували такі дані, що не були відомі суду, які спростовують факти, покладені в основу судового рішення та, які суттєво впливають на юридичну оцінку обставин, що досліджуються судом при розгляді справи, тобто наявні нововиявлені обставини.

При зверненні до суду представник ОСОБА_2 не довела дійсне місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , що виключає доведеність права ОСОБА_2 на подання заяви про видачу судового наказу. Ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 26.12.2019р. визначено, що сторони погодились із місцем проживання дитини ОСОБА_3 , яким є місце проживання її матері - ОСОБА_2 .

На час подання заяви про видачу судового наказу і на даний час у ОСОБА_2 відсутнє право вимоги в обсязі, що вказаний у заяві про видачу судового наказу: за судовим рішенням від 26.12.2019р. визначено, що місце проживання дитини визначене сторонами лише до досягнення 10ти річного віку, а у заяві про видачу судового наказу вказаний строк стягнення аліментів до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

На час подання заяви про видачу судового наказу і на даний час у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо виконання вимоги, яка заявлена у заяві про видачу судового наказу, оскільки відповідно до ухвали суду від 26.12.2019р. сторонами визначено, що батьки несуть особисту відповідальність за забезпечення дитини всім необхідним в ті періоди, коли дитина знаходиться з кожним з батьків.

Заявник вказує, що до видання судом судового наказу, ОСОБА_1 10.06.2020р. самостійно перерахував стягувачу 3000грн., на утримання дитини, а також витрачав кошти на її утримання, що передбачено ухвалою Смілянського міськрайонного суду від 26.12.2019р. та мировою угодою, укладеною між сторонами.

Вважає сумнівним обов`язок ОСОБА_1 (заявника) сплачувати аліменти на користь ОСОБА_2 в час, коли дитина повинна перебувати (проживати) разом із ним, а з урахуванням положень мирової угоди та ухвали суду від 26.12.2019р., ОСОБА_1 і сам може звернутися з такою заявою.

Ухвала про затвердження мирової угоди між сторонами від 26.12.2019р. є виконавчим документом, а ОСОБА_2 не позбавлена права на звернення мирової угоди до виконання, в т.ч. і в частині утримання дитини. Ставить під сумнів вимоги, що висловлені у заяві про видачу судового наказу.

Таким чином, заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами та скасувати судовий наказ від 11.06.2020р. у справі №711/3461/20; ухвалити судове рішення про відмову у видачу судового наказу за заявою представника ОСОБА_2 про видачу судового наказу від 14.05.2020р.

Ухвалою суду від 31.07.2020р. прийнято та відкрито провадження по справі за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу від 11.06.2020р. та призначено її до розгляду.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомлено.

В судове засідання не з`явився представник заявника адвокат Сухомудренко Б.В., який зазначив, що не зможе з`явитися до суду. Просив проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності заявника, просить задовольнити заяву. Підтверджуючих даних про поважність причин неможливості брати участь у розгляді справи, не надано.

В судове засідання не з`явилася ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомила.

В судове засідання не з`явилась представник ОСОБА_2 адвокат Погасій С.М., надавши заяву, що перебуває у відрядженні. Між тим, підтверджуючих даних надано не було. Крім того, надані письмові заперечення проти заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. Вважає, що судом при прийнятті рішення про видачу судового наказу, були враховані доводи представника ОСОБА_1 адвоката Сухомудренка Б.В., що наведені у заяві від 19.05.2020р. Також, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи. Обставини, на які посилається ОСОБА_1 , були відомі суду на час винесення судового наказу. Зазначено, що дитина проживає із матір`ю, а тому місце проживання дитини саме з матір`ю. Обставини про те, що дитина проживає з батьком, не підтверджені доказами. Просила відмовити у задоволенні заяви.

Враховуючи думку учасників справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення за таких підстав:

відповідно до ч.3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Таким чином, особливістю наказного провадження в розрізі аліментних вимог є виключно: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - 1/4, на двох дітей - 1/3, на трьох і більше дітей - 1/2 від доходу платника аліментів, але не більше ніж 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, а також на дитину у твердій грошовій сумі у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; можливість їх розгляду лише за відсутності спору про батьківство/материнство та за відсутності підстав для залучення інших зацікавлених осіб.

У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу (ч.8 ст. 170 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у рішенні, що переглядається.

При вирішенні питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами суд має виходити з визначених ч.2 ст.423 ЦПК України підстав, перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, та дотримання заявником умов, що містяться у ст.ст. 424-426 ЦПК України.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Крім того, надаючи оцінку доводам заявника та його представника, суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.4 ст.423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, а також докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Системний аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що необхідними ознаками існування нововиявлених обставин, як підстави для перегляду рішення суду, є одночасна наявність трьох умов: 1) їх існування на час розгляду справи; 2) ці обставини не були та не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; 3) істотність даних обставин для розгляду справи, тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. При цьому потрібно чітко розрізняти поняття нововиявленої обставини (як факту) і нового доказу (як підтвердження факту), оскільки не можуть вважатися такими обставинами подані учасником судового процесу нові документи, які за своєю правовою природою є саме новими доказами.

Таким чином, і з огляду на вищевикладене не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами, оскільки до нововиявлених обставин можуть бути віднесені матеріально-правові факти, що були наявні на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомими заявнику, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін або які мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею дев`ятою Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України», заява № 32053/13. Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом першим статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто, принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

У цьому контексті також слід звернути увагу на практику Європейського Суду з прав людини, який у п.42 рішення від 09.06.2011р. по справі «Желтяков проти України» (заява № 4994/04) вказує, що "право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, інтер аліа (inter alia), вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії», №28342/95, п.61, ECHR1999-VII)".

Більше того, як зазначив Європейський суд з прав людини - повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (справа «Зелінський і Прадель та Гонсалес і інші проти Франції», рішення від 28.10.1999, заява №591).

У той же час Європейський Суд з прав людини у справі «Правєдная проти Росії» (заява № 69529/01, рішення від 18.11.2004, пп. 27-28) та у справі «Попов проти Молдови» № 2 (заява № 19960/04, рішення від 06.12.2005, п. 46) зауважив, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний для учасників справи, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Отже, під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення (судового наказу від 11.06.2020р.) за нововиявленими обставинами, судом встановлено, що Придніпровським районним судом м. Черкаси 11.06.2020р. на підставі заяви ОСОБА_2 видано судовий наказ №711/3461/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 аліментів у розмірі ј заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.05.2020р. та продовжувати до досягнення дитиною повноліття. Крім того, вирішено питання про судові витрати. Судовий наказ набрав законної сили.

Відповідно до повідомлення рекомендованого листа №010 ОСОБА_1 отримав заяву з додатками та судовий наказ 19.06.2020р. Заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами надійшла до суду 21.07.2020р. Отже, строки, передбачені ст. 424 ЦПК, заявником не порушені.

Відповідно до постанови державного виконавця Смілянського міського ВДВС від 13.07.2020р. відкрито виконавче провадження №62535225 на виконання судового наказу №711/3461/20 2-н/711/422/20, що виданий 11.06.2020р. Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утриманні ОСОБА_3

31.07.2020р. до суду повернувся судовий наказ в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору, на підставі постанови від 14.07.2020р. державного виконавця Смілянського міського ВДВС, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі.

При зверненні до суду заявником ОСОБА_2 із заявою про видачу судового наказу було доведено факт, що вона є матір`ю, а ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження, актовий запис №263).

Крім того, заявником ОСОБА_2 разом із заявою надано ухвалу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.12.2019р. (справа №703/2714/19) про затвердження мирової угоди між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з визначенням способу участі у її вихованні. Зокрема, встановлено, що місцем проживання дитини визначено місце проживання її матері ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , яка відноситься до території Придніпровського району міста Черкаси.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст. 4, 19, ч.1 ст. 28, 160, п.4 ч.1 ст. 161, 162 ЦПК України та ст.ст. 18, 180-183, 191 Сімейного Кодексу України, ОСОБА_2 мала право звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, а отже доводи заявника у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, є безпідставними.

Слід зазначити, що ОСОБА_1 жодними належними та допустимими доказами не спростував доводи ОСОБА_2 про те, що їхня дочка ОСОБА_3 на час звернення ОСОБА_2 із заявою про видачу судового наказу та на час безпосередньо видачі судового наказу від 11.06.2020р., фактично проживала не з матір`ю, а зі своїм батьком (заявник по справі) чи іншими особами.

При вирішенні питання про видачу судового наказу, судом було встановлено, що форма і зміст заяви про видачу судового наказу відповідали нормам ст. 163 ЦПК України. Крім того, суддею не було встановлено обставин, які б давали підстави для відмови у видачі судового наказу, враховуючи норми ст. 165 ЦПК України.

Отже, при вирішенні питання про видачу судового наказу про стягнення аліментів за заявою ОСОБА_2 судом були враховані всі повідомлені заявником обставини, враховані норми процесуального та сімейного законодавства і видано судовий наказ 11.06.2020р.

Доводи заявника ОСОБА_1 та його представника адвоката Сухомудренка Б.В. про наявність ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26.12.2019р., якою затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка набрала законної сили, то викладені в ній висновки та доводи, які зазначені у заяві ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, були предметом перевірки, досліджені суддею при прийнятті рішення про видачу судового наказу від 11.06.2020р., оскільки ця ухвала була надана ОСОБА_2 разом із заявою про видачу судового наказу.

Підстав вважати, що між сторонами по справі (батьками) мав місце спір про право, а саме щодо стягнення аліментів на утримання їхньої малолітньої дитини, не було. Заявник ОСОБА_1 фактично не оспорює розмір аліментів, не оспорює своє батьківство щодо дочки ОСОБА_3 , 2017 р. народження. Крім того, не вказує про обставини, які дають підстави залучати до участі у розгляді справи інших зацікавлених осіб. Під час розгляду справи за заявою ОСОБА_1 , судом встановлено, що ухвала про затвердження мирової угоди, як виконавчий документ, зокрема в частині утримання дитини, не звернута до примусового виконання, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, слід звернути увагу, що розмір аліментів, що визначений судовим наказом, є мінімальним, який передбачений нормами сімейного законодавства і заявником ОСОБА_1 не надано жодних доказів, які б не були враховані під час видачі судового наказу від 11.06.2020р., та які б влинули на визначення розміру аліментних платежів.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, тобто ухвали суду про затвердження мирової угоди від 26.12.2019р. і ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 02.06.2020р. у її задоволенні відмовлено. При цьому, підставою для роз`яснення заявник вказував на те, що, як на його думку, ухвала суду від 26.12.2019р. не відповідає вимогам виконавчого документу та не містить в собі заходів примусового виконання. Судове рішення від 02.06.2020р. не було оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку.

З огляду на умови мирової угоди від 26.12.2019р., нею визначені домовленості сторін щодо визначення способу участі у вихованні дитини її батьками, визначення місця проживання дитини, встановлення порядку спільної опіки над дитиною у разі її хвороби тощо.

У п.5.1 та 5.2 мирової угоди визначено кількість днів, коли дитина буде тимчасово перебувати (проживати) з батьком без присутності матері, що жодним чином не свідчить про визначення місця проживання дитини, яким є місце проживання її матері, - із батьком.

Пунктом 9 передбачено, що батьки несуть особисту відповідальність за забезпечення дитини всім необхідним (матеріальне утримання дитини, одяг, належне харчування, медичне забезпечення, тощо) в ті періоди, коди дитина знаходиться з кожним із батьків.

Між тим, мировою угодою, яка затверджена судом 26.12.2019р., не визначено розмір аліментних платежів, період протягом якого буде матеріально утримуватися дитина, порядок та спосіб виконання обов`язку утримувати дитину батьками, враховуючи норми сімейного законодавства.

Отже, затверджена ухвалою суду від 26.12.2019р. мирова угода, жодним чином не давала підстав судді при вирішенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів, вважати, що аліменти у певному розмірі вже стягуються з одного з батьків на користь іншого із батьків на утримання їхньої дитини і є договором про сплату аліментів на дитину. Під час розгляду справи не встановлено обставин про те, що мирова угода, яка затверджена ще 26.12.2019р., виконується, зокрема ОСОБА_1 , враховуючи, що ухвала суду від 26.12.2019р. набрала законної сили і не була оскаржена в апеляційному порядку. ОСОБА_1 не надано до суду належних, допустимих та переконливих доказів про те, що він матеріально утримував дитину, в т.ч. й на час видачі судового наказу 11.06.2020р. Посилання на квитанцію від 10.06.2020р. про те, що він добровільно сплатив ОСОБА_2 кошти в розмірі 3000грн., як на утримання дочки, є безпідставними, оскільки у квитанції зазначено призначення платежу компенсація за ліки (для кого, невідомо).

Слід зазначити, що фактично всім доводам, що зазначені у заяві про перегляд рішення за ново виявленими обставинами, судом вже надана правова оцінка, яка викладена в ухвалі Придніпровського райсуду м. Черкаси від 02.11.2020р., якою ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, яке залишено без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 24.12.2020р.

Жодних обставин у заяві ОСОБА_1 не наведено та не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факти, які покладені в основу судового наказу від 11.06.2020р. та, які б впливали на юридичну оцінку обставин, що досліджувались суддею при вирішенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу.

Таким чином, як на думку суду, обставини, на які посилається ОСОБА_1 через свого представника адвоката Сухомудренка Б.В. у своїй заяві про перегляд рішення (судового наказу від 11.06.2020р. по справі №711/3461/20) за нововиявленими обставинами, не є нововиявленими у розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, а тому підстав для її задоволення немає. Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - остаточності рішень суду. Цей принцип визначає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 259, 260, 423 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , що подана його представником адвокатом Сухомудренко Б.В. про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду (судового наказу №711/3461/20 від 11.06.2020р.) про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення через суд першої інстанції, шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст судового рішення складений 19.03.2021р.

Головуючий: С. М. Позарецька