Ухвала

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 761/10516/14-ц

провадження № 61-3587ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду, у складі судді Поліщук Н. В., від 19 лютого

2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2010 року відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просило суд солідарно стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 745 747,05 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва, у складі судді Савицького О. А., від 25 червня 2014 року позов задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 745 747,05 грн, яка складається з: заборгованості по кредиту у сумі 627 720,05 грн, заборгованості по сплаті нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 114 387,72 грн, нарахованої пені у сумі 3 639,29 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 29 грудня 2020 року подав апеляційну скаргу разом із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що про розгляд справи йому не було відомо, про рішення дізнався з постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 липня

2020 року у цій справі. 26 серпня 2020 року уклав договір на надання правової допомоги та його представник 08 вересня 2020 року ознайомився зі справою, але у зв`язку із карантинними обмеженнями представник копію рішення суду першої інстанції отримав 11 грудня 2020 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня

2014 року.

03 березня 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року у цивільній справі № 761/10516/14-ц.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 ,посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд при постановленні оскаржуваної ухвали від 19 лютого 2021 року не врахував неотримання ОСОБА_1 копії рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 25 червня 2014 року, про розгляд справи йому не було відомо.

ОСОБА_1 стверджує, що про існування оскаржуваного рішення суду першої інстанції дізнався з постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у даній справі. Вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, а тому оскаржувана ухвала апеляційного суду є незаконною.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом частини другої статті 358

ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (в редакції на час постановлення 25 червня 2014 року рішення судом першої інстанції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду міста Києва

від 25 червня 2014 року ОСОБА_1 подав 29 грудня 2020 року.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України (в редакції на час подання апеляційної скарги), незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційним судом встановлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2010 року позов ПАТ КБ «Надра» задоволено, а саме: солідарно стягнуто з відповідачів на користь

ВАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 745 747,05 грн та витрати з оплати судового збору в розмірі 1 700 грн та 126 грн витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільних справ.

У жовтні 2013 року представником ОСОБА_1 подано заяву про перегляд заочного рішення. У заяві вказана адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . Така сама адреса була вказана і в позовній заяві.

В судовому засіданні 08 квітня 2014 року за участю ОСОБА_1 та його представника, судом постановлена ухвала про скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду на 15 травня 2014 року.

В судове засідання 15 травня 2014 року учасники справи не з`явились, розгляд справи відкладено на 15 червня 2014 року.

Згідно даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення 30 травня 2014 року ОСОБА_1 отримав повістку про розгляд справи та був повідомлений про судове засідання, за результатами якого було ухвалено оскаржуване рішення суду першої інстанції.

11 липня 2014 року ОСОБА_1 отримав копію зазначеного рішенняШевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем ОСОБА_3 .

Згідно даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 19 березня 2018 року отримав виклик до суду апеляційної інстанції на 16 квітня 2018 року.

Згідно даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 23 квітня 2018 року отримав виклик до суду апеляційної інстанції на 23 травня 2018 року.

Встановивши вказані обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обізнаний про наявність на розгляді судів вказаного спору, починаючи із жовтня 2013 року, а про оскаржуване рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 червня 2014 року - з липня 2014 року, тоді як з апеляційною скаргою звернувся лише 29 грудня 2020 року.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії»

від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України»).

Апеляційний суд, встановивши, що апеляційна скарга подана після спливу більше шести років з дня складення повного тексту рішення суду першої інстанції, а наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, ОСОБА_1 не доведена, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 19 лютого 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта