У Х В А Л А

Іменем України

19.03.21 справа № 133/420/21

провадження № 2/133/543/21

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

Суддя Козятинського міськрайонного суду Вінницької області Пєтухова Н.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду перебуває вказана справа.

Після відкриття у справі провадження позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобілі марки:

-SKODA OKTAVIA TOUR 2007 року випуску № кузова НОМЕР_1 ;

-SKODA OKTAVIA TOUR 2008 року випуску № кузова НОМЕР_2

-FORD TRANSIT 2003 року випуску № кузова НОМЕР_1

Заява обґрунтована тим, що вони з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2006 р. На даний час на розгляді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області перебуває цивільна справа № 133/420/21 за її позовом до ОСОБА_2 про розлучення та визначення місця проживання дитини, підготовче засідання у якій призначено на 26.03.2021.

За час проживання в шлюбі ними, як подружжям було придбано наступне майно: автомобілі SKODA OKTAVIA TOUR 2007 року випуску № кузова НОМЕР_1 придбаний 22.09.2020 року, SKODA OKTAVIA TOUR 2008 року випуску № кузова НОМЕР_2 придбаний 23.01.2018 року, FORD TRANSIT 2003 року випуску № кузова НОМЕР_1 придбаний 09.02.2013 року.Придбані автомобілі, є спільною власністю подружжя, проте вони з відповідачем не можуть досягти згоди і порозуміння щодо розподілу вказаних автомобілей в добровільному порядку. ОСОБА_3 , дізнавшись про подану до суду заяву про розлучення, з метою уникнути поділу майна за два дні 17-18 лютого 2021 року вчинив продаж усіх трьох автомобілів, які належали подружжю на правах спільної сумісної власності, чим позбавив заявника права користуватись спільним майном. Із відповіді Сервісного центру МВС на адвокатський запит, стало відомо, що SKODA OKTAVIA TOUR 2008 року та SKODA OKTAVIA TOUR 2007 року були перереєстровані на нового власника 17.02.2021 року, та FORD TRANSIT 2003 року був перереєстрований на нового власника 18.02.2021 року. Згідно Витягу з Єдиним державним реєстром МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 18.03.2021 року новим власником SKODA OKTAVIA TOUR 2008 року випуску № кузова НОМЕР_2 та FORD TRANSIT 2003 року випуску № кузова НОМЕР_1 є рідний брат чоловіка ОСОБА_4 , а власником SKODA OKTAVIA TOUR 2007 року випуску № кузова НОМЕР_1 кращий друг чоловіка - ОСОБА_5 . 18.03.2021 року у місцевій газеті «РІА Козятин» міститься оголошення про продаж транспортних засобів, які належали її та були відчужені її чоловіком ОСОБА_3 : SKODA OKTAVIA TOUR 2007 року випуску № кузова НОМЕР_1 придбаний 22.09.2020 року, SKODA OKTAVIA TOUR 2008 року випуску № кузова НОМЕР_2 придбаний 23.01.2018 року, FORD TRANSIT 2003 року випуску № кузова НОМЕР_1 придбаний 09.02.2013 року. Продавцем автомобілів, згідно вказаних телефонів, є рідний брат чоловіка - ОСОБА_4 .

Таким чином, позивач вважає очевидною небезпеку заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам, щодо законного права розпоряджатися своєю власністю. Без забезпечення позову буде не можливо у подальшому відновлення прав заявниці, оскільки автомобілі можуть бути перепродані. Обраний заявником спосіб забезпечення позову,як вона вказує, не спричинить невідновлюваної шкоди ОСОБА_2 та іншим особам.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Тобто однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі

№ 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Вирішуючи питання про забезпечення позову згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. При цьому, під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 подала позов мотивуючи його тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22.01.2006 з ОСОБА_2 (що підтверджується свідоцтвом про шлюб, НОМЕР_3 , виданим 22 січня 2006 року виконкомом Козятинської сільської ради Козятинського району Вінницької області), а також тим , що у них є спільна донька 2006 року народження. Позивач не бажає у подальшому спільно проживати з відповідачем з посиланням на його подружню зраду, а тому просить шлюб розірвати, а дитину залишити проживати разом з нею.

Отже, як вбачається з матеріалів заяви, предметом спору між сторонами є немайнові вимоги: щодо розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. При цьому про поділ спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 вимога не ставиться.

Заявник просить накласти арешт на вказані нею транспортні засоби, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. Проте, в разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки його предметом є саме немайнові вимоги, а тому немає підстав вважати, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Такий захід забезпечення позову, про який просить позивач, не відповідає змісту порушеного, на її думку права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі.

Крім того позивачем не зазначено у заяві про наміри подати позов до відповідача про розподіл майна подружжя, а є лише посилання на наявність спору, предметом якого є розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Таким чином суд приходить до висновку, що заява задоволенню не підлягає, оскільки є необгрунтованою та її вимоги не грунтуються на нормах закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О. Пєтухова

Дата документу 19.03.21