Справа № 737/940/20
Проваждення № 2/737/37/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Рубаненко Н.Ю., за участі секретаря Москалець Н.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Куликівської селищної ради, третя особа державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієва В. В.,

про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами,

інші учасники справи не з`явилися

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько - ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 заповіту не залишив. Після його смерті спадщину прийняв позивач.

До спадкового майна, зокрема, входить житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на який померлі за життя не оформили відповідних правовстановлюючих документів, що стало причиною відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину.

Просить суд визнати за ним в порядку спадкування за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: будинок АДРЕСА_1 .

Позовна заява надійшла до суду 04 грудня 2020 року.

Головуючий суддя своєю ухвалою від 08 грудня 2020 року прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у даній справі, підготовче судове засідання призначено на 28 грудня 2020 року, судовий розгляд справи по суті призначений на 16 березня 2021 року.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Куликівською селищною радою надано до суду відзив на позовну заяву, в якій селищний голова Постернак Ю. О. повідомляє про визнання позову в повному обсязі та просить розглядати справу за відсутності представника селищної ради.

Від в.о. завідувача Куликівською районною державною нотаріальною конторою Завалієвої В. В. надійшла заява про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Безпосередньо дослідивши письмові докази у справі та матеріали спадкових справ № 165/2002 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та № 205/2017 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , суд приходить до наступного.

Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту не заборонений законом, зокрема такий, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Згідно п. 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина (а.с.9).

Згідно з інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину; заповіти/спадкові договори) спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 не заводилась, на випадок смерті ОСОБА_2 заповіту не залишила (а.с. 43-44).

Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно зі ст. 524 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті ОСОБА_2 ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті ОСОБА_2 ) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті ОСОБА_2 ) при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті ОСОБА_2 ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (який був чинним на день смерті ОСОБА_2 ) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 104 від 15 березня 2021 року ОСОБА_2 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з невісткою - ОСОБА_3 , яка фактично прийняла управління спадковим майном (а.с.106).

Аналізуючи норми законодавства, яке діяло на день смерті ОСОБА_2 та матеріали справи, суд приходить до висновку, що після смерті ОСОБА_2 її спадкоємцями не було прийнято спадщини. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 в нотаріальній конторі не заводилась. В управління спадковим майном після смерті спадкодавця фактично вступила ОСОБА_3 , яка доводилася невісткою померлій. У Цивільному кодексу УРСР, який був чинним на день смерті ОСОБА_2 існували лише дві черги спадкоємців, жодна з яких не включала до кола спадкоємців невістку померлої. Також ОСОБА_2 не залишила заповіту на ім`я ОСОБА_3 . Тому в розумінні ЦК УРСР ОСОБА_3 не є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 328 від 21 вересня 2020 року ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , разом з чоловіком - ОСОБА_4 (а.с.13).

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували з 10 жовтня 1964 року в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.11).

З матеріалів спадкової справи № 165/2002 вбачається, що 15 липня 2002 року ОСОБА_4 звернувся до Куликівської державної нотаріальної контори із заявою при видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 (а.с.84).

ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка належала померлій ОСОБА_3 (а.с.87).

Таким чином, єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , який прийняв спадщину був її чоловік ОСОБА_4 . Наявності інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно довідки виконкому Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області № 101 від 12 березня 2020 року ОСОБА_4 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14).

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.11).

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачається, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України).

З матеріалів спадкової справи № 205/2017 вбачається, що 30 березня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 (а.с.50).

ОСОБА_1 отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на чотири земельні ділянки, які належали померлому ОСОБА_4 (а.с.54-55).

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв його син ОСОБА_1 . Інших спадкоємців, які претендують на спадщину судом не виявлено.

Згідно з постановою в.о. державного нотаріуса Куликівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В. В. № 187/02-31 від 11.09.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю у спадкодавця документів, підтверджуючих право власності на вищевказане майно за померлим (а.с.24).

Згідно з копією довідки КП „Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації" ЧОР № 147 від 23.07.2020 року станом на 31 грудня 2012 року (згідно з даними інвентаризаційної справи) на будинок АДРЕСА_1 право власності не зареєстровано (а.с. 23).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, підлягають з`ясуванню та оцінюються судом записи у погосподарських книгах, ухвалені органами місцевого самоврядування рішення про оформлення права власності громадян на будинки, технічний паспорт на будівлі, документи про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

У копії технічного паспорту на даний будинок вказано, що він має наступну характеристику літерами: житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1-1, погріб Б-1, гараж В-1, рік побудови - 1953 (а.с. 26-28).

У витягах з погосподарських книг Бакланово-Муравійської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 1980-1995 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 (а.с.15-17,108).

У витягах з погосподарських книг Бакланово-Муравійської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 1996-2005 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_3 (а.с.18-19).

У витягах з погосподарських книг Бакланово-Муравійської сільської ради Куликівського району Чернігівської області на 2006-2020 роки вказано, що головою домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а.с.21-22).

Відомості щодо самочинного будівництва відсутні.

З вищезазначених витягів з погосподарських книг вбачається, що домогосподарство за адресою: АДРЕСА_1 , відносилося до категорії колгоспного двору.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників.

У відповідності до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулюють власність цього двору.

В п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна.

З довідки № 76 від 22 лютого 2021 року, яка видана старостою Бакланово-Муравійського старостинсько округу ОСОБА_5 вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року в будинку за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.94).

З вищенаведеного вбачається, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору мали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Виходячи з презумпції рівності часток, кожній з них фактично належало право власності на 1/2 частину майна колишнього колгоспного двору.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину у порядку передбаченому ЦК УРСР ніхто не прийняв.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_4 , спадкоємцем якого є позивач ОСОБА_1 .

Таким чином, частка у майні колишнього колгоспного двору, яка належала ОСОБА_2 ніким не успадкована, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами підлягають частковому задоволенню, в частині визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , успадковану після смерті ОСОБА_4 , який в свою чергу був спадкоємцем ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, згідно ст.ст. 15, 16, 1261, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, керуючись статтями 4, 12, 13, 19, 81, 247, 258, 259, 265, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 50,7 кв.м, житловою площею 15,2 кв.м, з надвірними будівлями та спорудами (житловий будинок А-1, веранда а-1, ганок а1-1, погріб Б-1, гараж В-1) в порядку спадкування за законом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 18 березня 2021 року.

Суддя Н. Ю. Рубаненко