Справа № 766/912/21
Провадження № 2/648/388/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді - Бугрименка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Тищенко Т.Б.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Оніщенко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Сонячний», про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, моральної шкоди, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячний» середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період 09.10.2019 року по 20.02.2020 року в розмірі 4268,7 грн., моральну шкоду за час затримання виконання судового рішення про поновлення на роботі в розмірі 8000 грн., компенсацію за невикористану відпустку за періоди 27.02.2016 року по 18.05.2016 року, з 05.10.2016 року по 15.07.2017 року, з 30.07.2019 року по 28.02.2020 року, в загальному розмірі 2527,87 грн., компенсацію за відпустку в зв`язку з вагітністю та пологами за період з 31.05.2016 року по 17.10.2016 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.07.2019 року по 28.02.2020 року, в розмірі 21292,16 грн.. Позов обґрунтовано тим, що відповідно до наказу №3-ВК від 21.02.2016 року її було звільнено з посади бухгалтера ОСББ на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України. Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08.10.2019 року визнано незаконним та скасовано вказаний наказ №3-ВК від 21.02.2016 року, поновлено її на посаді бухгалтера ОСББ «Сонячний», стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Проте, рішення суду фактично виконано лише 20.02.2020 року. У зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення суду, вона зазнала моральних страждань. Крім того, у зв`язку з поновленням її на посаді з 2016 року, вона має право на компенсацію за невикористану відпустки, компенсацію за відпустку в зв`язку з вагітністю та пологами за період, а також середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення її на роботі та за час вимушеного прогулу.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просила відмовити у позові з тих підстав, що доводи позивача не відповідають фактичним обставинам справи. Умисних дій з боку відповідача, щодо несвоєчасного виконання рішення про поновлення позивача на роботі, не було, про ухвалення судом рішення позивач дізнався лише 28 жовтня 2019 року, у зв`язку з чим, наданий позивачем розрахунок затримки виконання рішення суду є неправильним. Вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою, жодного доказу на підтвердження вказаної вимоги позивачем не надано. Вимога про стягнення на користь позивача відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами у сумі 7783,36 грн. були предметом судового розгляду Цюрупинського районного суду. Під час розгляду справи позивач відмовилась від вказаної вимоги. Після поновлення позивача на посаді, останній було сплачено компенсацію за невикористані дні відпустки в сумі 1334 грн.. Також є необґрунтованою вимога щодо стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30.07.2019 року по 28.02.2020 року, оскільки позивач, відповідно до судового рішення, отримала кошти за час вимушеного прогулу за період, зокрема, з 30.07.2019 року, крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за вказаний період.

18 лютого 2021 року відкрито провадження у справі. Визначено судовий розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17 березня 2021 року провадження у справі, в частині вимог про стягнення компенсації за відпустку в зв`язку з вагітністю та пологами, закрито.

В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечувала щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд установив, що наказом № 4/13 від 31.01.2013 року позивач була прийнята на посаду бухгалтера ОСББ «Сонячний» безстроково.

Наказом ОСББ «Сонячний» № 3-ВК від 21.02.2016 року позивача звільнено з посади бухгалтера, у зв`язку із закінченням строку трудового договору, на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 08.10.2019 року, яке набрало законної сили 17.12.2019 року, визнано незаконним та скасовано наказ № 3-ВК від 21.02.2016 року, поновлено ОСОБА_1 на роботі з 27.02.2016 року, стягнуто з ОСББ «Сонячний» моральну шкоду в розмірі 473,69 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 11475 грн. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

Наказом № 1-ВК від 20.02.2020 року ОСББ «Сонячний», позивача поновлено на посаді бухгалтера з 27.02.2016 року.

Наказом №2-ВК від 28.02.2020 року позивача звільнено з посади бухгалтера ОСББ «Сонячний» з 28.02.2020 року за згодою сторін, на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати невидання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

За таких обставин, рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 8 жовтня 2019 року, про поновлення позивача на роботі, підлягало негайному виконанню, але фактично було виконано лише 20 лютого 2020 року. Доказів, що зазначене рішення суду не було виконано своєчасно з поважних причин, суду не надано, а вказані представника відповідача причини є голослівними та, з огляду на положення ст.236 КЗпП, правового значення не мають.

Заперечення представника відповідача, щодо вимог про стягнення з ОСББ середнього заробітку з 30.07.2019 року по 28.02.2020 року, суд вважає слушними, оскільки рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 8 жовтня 2019 року з відповідача вже стягнуто на користь позивача середній заробіток, який включає заявлений період з 30.07.2019 року по 8.10.2019 року. Стягнення середнього заробітку з 9.10.2019 року до дня поновлення позивача на посаді, з огляду на вимогу позивача про стягнення такого заробітку час затримки виконання судового рішення, фактично буде мати ознаки покладення на відповідача подвійної відповідальності.

Таким чином, позивач мала право на стягнення середнього заробітку внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду про поновлення її на роботі за період з 8.10.2019 року по 20.02.2020 року.

Разом з цим, статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 234 КЗпП України визначено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до положень ст. 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.

За змістом норм чинного законодавства середній заробіток за час затримки власником або уповноваженим ним органом виконання судового рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою (винагородою, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу), а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі працівника не входить до структури заробітної плати, а є спеціальним видом відповідальності роботодавця за порушення трудових прав працівника, отже строк пред`явлення до суду позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі обмежуються трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 522/13736/15 (провадження № 61-25545сво18).

Згідно до ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Оскільки позивач поновлена на посаді бухгалтера ОСББ «Сонячний» 20.02.2020 року, а до суду вона звернула 14 січня 2021 року, тобто поза межами встановленого законом тримісячного строку звернення до суду. Питання про поновлення цього строку позивачем не порушується.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку необхідно відмовити у зв`язку з пропуском строку передбаченого статтею 233 КЗпП України.

Частиною першою статті 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

З наданого відповідачем розрахунку при звільненні вбачається, що позивачу виплачена компенсація за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 1334 грн.. Факт отримання вказаних коштів позивачем не заперечується, а правильність розрахунку таких виплат останньою не спростовано.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

З роз`яснень викладених у постанові пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Позовна заява та додані до неї матеріали не містить даних, з яких міркувань виходила позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується. Отже, в супереч вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено факт завдання їй моральної шкоди.

За таких обставин, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 12, 19, 81, 82, 141, 247, 263-265, 274, 277, 279, 280-289 ЦПК, на підставі ст.233-236 КЗпП України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 22 березня 2021 року.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1

Відповідач - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Сонячний», знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вулиця Чорноморська, 30;

Суддя: В.В. Бугрименко