ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

22 березня 2021 року

м. Харків

справа № 643/16053/20

провадження № 22-ц/818/2616/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

учасники справи:

позивач: Моторне (транспортне) страхове бюро України

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року, ухвалене суддею Поліщук Т.В., -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування.

В обгрунтування позову зазначає, що 24 липня 2018 року в м. Харкові на перехресті пр. Тракторобудівників та вул. В. Стуса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля Mitsubishi державний реєстраційний номер НОМЕР_2 . Вина ОСОБА_1 у скоєнні вищезазначеної ДТП підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року. В результаті ДТП пошкоджений автомобіль Mitsubishi державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 . Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, відповідно до звіту №7116 про оцінку автомобіля Mitsubishi державний реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 204 034,27грн. Зазначена шкода особисто винуватцем не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власник пошкодженого автомобіля з метою отримання відшкодування звернувся да МТСБУ з відповідною заявою разом з копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів терміном дії з 22 березня 2018 року до 21 березня 2019 року. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ 14 травня 2019 року здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 100 000грн. Також, МТСБУ понесені витрати по сплаті послуг аварійного комісара в розмірі 1300,00 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на їх користь понесені витрати в розмірі 100 000грн., а також витрати по сплаті послуг аварійного комісара в розмірі 1 300грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року позов Моторного (транспортного) страхового бюро України - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в порядку регресу витрати, пов`язані із виплатою страхового відшкодування, у розмірі 101 300грн., з яких: 100 000грн. - сума виплаченого страхового відшкодування; 1300грн. - витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ, та суму судового збору у розмірі 2 10грн., а всього 103 402грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що його вина у вчиненні вказаної дорожньо-транспортній пригоді не встановлена, оскільки постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року у справі №643/11148/18, на яку посилається позивач, було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Також вказує, що висновок автотехнічної експертизи №24023 від 26 листопада 2018 року не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того, звертає увагу суду на те, що його цивільно-правова відповідальність, як власника транспортного засобу Chevrolet державний реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз». Строк дії полісу з 17 травня 2018 року по 16 травня 2019 року включно.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 березня 2021 року відповідно до вимог ч.1 ст.369 ЦПК України розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухав суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на праві зворотної вимоги (регресу) Моторне (транспортне) страхове бюро України має право на відшкодування суми коштів страхового відшкодування, які підлягають стягненню з відповідача, як з винної особи у ДТП, з урахуванням того, що на дату вчинення ДТП відповідач - водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 24 липня 2018 року о 20 год. 00 хв. в м. Харкові на перехресті пр. Тракторобудівників та вул. В. Стуса сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chevrolet державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , та автомобіля Mitsubishi державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 .

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП - у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Згідно роз`яснень, які містяться у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №910/18319/16 обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Згідно ч.ч.4, 5, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Абзацом четвертим вищевказаного пункту постанови роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (редакція Закону 2004 року) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2019 року: «24 липня 2018 року о 20 годині 00 хвилин в м. Харкові водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , на перехресті пр-та.Тракторобудівників та вул.Механізаторська у м.Харкові, при повороті ліворуч не надав дороги автомобілям, які рухались в зустрічному напрямку та скоїв зіткнення з автомобілем «Mitsubishi», номерний знак НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків, чим порушив п. 16.6 Правил дорожнього руху України. Автомобілі отримали механічні пошкодження.

Як вбачається з матеріалів справи, схеми місця ДТП, письмових пояснень, ДТП сталось з вини водія ОСОБА_1 внаслідок недодержання ПДР України, а саме порушення водієм п. 16.6 ПДР України».

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Chevrolet Aveo», державний номер НОМЕР_3 , а відтак вина останнього у вчинені ДТП встановлена.

Під час ДТП автомобіль Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , отримав значні механічні ушкодження.

Відповідно висновку про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу № 9478, складеного ТОВ «Експертно-Асистуюча Компанія «Фаворит» від 10 вересня 2018 року, вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу Mitsubishi Lancer державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням зносу, складає 190 702,41грн.

Власник транспортного засобу Mitsubishi Lancer державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки на час ДТП водій ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

На підставі Наказу МТСБУ від 08 травня 2019 року №4425, МТСБУ здійснило ОСОБА_2 виплату страхового відшкодування на суму 100 000грн., що підтверджується платіжним дорученням №937868 від 13 травня 2019 року, а також на підставі Акту виконаних робіт від 22 серпня 2018 року, рахунку №228 від 10 грудня 2018 року МТСБУ сплатило виконавцю АТ «СГ «ТАС» витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ у розмірі 1 300,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №309532 від 16 січня 2019 року.

Як на підставу позовних вимог, МТСБУ посилалося на те, що на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідач ОСОБА_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у зв`язку з чим МТСБУ здійснило страхове відшкодування. Вважає, що на підставі ст. 1191 ЦК України наявні підстави для стягнення зі ОСОБА_1 на їх користь витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у сумі 101 300, яка складається з: 100 000грн. - сума виплаченого страхового відшкодування; 1300грн. - витрати, понесені на проведення дослідження КТЗ.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).

Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).

Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

При цьому вказаним Законом передбачені випадки виплати відшкодування шкоди потерпілим у разі використання транспортного засобу власником, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно зі ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до положень ч.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з підпунктом 38.2.1. пункту 38.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Отже, законом встановлено порядок стягнення коштів, виплачених МТСБУ на відшкодування шкоди особі потерпілій у ДТП, саме в порядку регресу, якщо така шкода спричинена власником транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників.

Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.

Відповідно до Єдиної централізованої бази МТСБУ, що також на заперечується учасниками справи, поліс на № АК 7435553 не знайдено, блан облікований страховиком як втрачений.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Частиною 1, 3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

До апеляційної скарги відповідачем надано оригінал полісу №АК/7435553 та повідомлення про ДТП.

Згідно ч. 2 та 3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

За змістом п.6 ч.2 ст.356, ч.3 ст.367 та п.1 ч.1 ст.376 ЦПК апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

З матеріалів справи убачається, що справа за вказаним позовом призначена до розгляду та розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі була отримана відповідачем 21 грудня 2020 року, про що свідчить зворотне поштове повідомлення. Строк на подання відзиву в ухвалі про відкриття провадження у справі було встановлено 15 днів з дня отримання ухвали суду.

Відповідачем було подано відзив, до якого було долучено ксерокопію полісу та повідомлення про ДТП, шляхом поштового відправлення 23 січня 2021 року, тобто з пропуском строку.

В якості обгрунтувань пропуску строку для подання вказаних вище доказів, відповідач посилався на те, що на території України впроваджено карантин, та вжиті відповідні заходи для запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, що позбавило його можливості завчасно подати суду відповідні докази.

Колегія суддів вважає, що наявні підстави для прийняття наданих відповідачем документів у якості належних та допустимих доказів у справі, оскільки вони мають значення для справи, та відповідач не мав можливості подати їх до суду першої інстанції з поважних причин.

Так, матеріали справи свідчать про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на момент ДТП, яка сталася 24 липня 2018 року, була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз» на підставі полісу №АК/7435553 зі строком дії з 17 травня 2018 року по 16 травня 2019 року. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн.

Після дорожньо-транспортної пригоди, на третій день, 27 липня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «Європейський страховий союз» із повідомленням про ДТП у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом статті 983 ЦК України договір страхування набуває чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

Отже видача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є підтвердженням того, що сторони уклали договір страхування та досягли згоди щодо істотних умов договору, а також доказом того, що страхова премія була сплачена.

Зазначене відповідає висновку, який міститься в Постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року по справі №752/6872/16-ц.

В пункті 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Отже з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Позивач, в якості підстави звернення до суду з позовом, зазначив про відсутність у відповідача на дату дорожньо-транспортної пригоди чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, як встановлено судом та не спростовано позивачем, на момент ДТП відповідач ОСОБА_1 мав чинний поліс цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Крім того, відповідачем були виконані усі передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дії щодо повідомлення про подію, яка має ознаки страхової.

Виходячи з викладеного, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому, однак передбачені підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підстави для стягнення такої виплати в порядку регресу з винної особи на користь МТСБУ в даному випадку відсутні.

Висновок суду першої інстанції про те, що МТСБУ набуло права зворотньої вимоги (регресу) до ОСОБА_1 , оскільки виплачено позивачем страхове відшкодування за особу, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, - не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що підстави для задоволення позову МТСБУ відсутні.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судовий витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 січня 2021 року - скасувати.

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних із виплатою страхового відшкодування - залишити без задоволення.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (місцезнаходження: б-р Русанівський, буд.8, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код № НОМЕР_4 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3 153грн. (три тисячі сто п`ятдесят три гривні 00коп.)

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна