Справа № 442/1750/20 Головуючий у 1 інстанції: Курус Р.І.
Провадження № 22-ц/811/3544/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Івасюти М.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк „ПриватБанк (в подальшому „Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути зі згаданої відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.02.2013 року у розмірі 139 936 грн. 41 коп. та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 20.02.2013 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого відповідачка отримала кредит у розмірі 14 000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак, взятих на себе зобов`язань відповідачка не виконувала, в результаті чого станом на 14.01.2020 року у неї перед Банком виникла заборгованість у загальному розмірі 415 323 грн. 78 коп., з яких позивач просить суд стягнути на його користь 139 936 грн. 41 коп., а саме: 13 957 грн. 67 коп. заборгованості за кредитом та 125 978 грн. 74 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом (а.с. 1-4).

Оскаржуваним заочним рішенням (з урахуванням ухвали суду від 01.03.2021 року про виправлення у резолютивній частині цього рішення описки; а.с. 190) позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 13 957 грн. 67 коп. заборгованості за кредитним договором б/н від 20 лютого 2013 року та 840 грн. 80 коп. понесених судових витрат (а.с. 116-117).

Дане рішення оскаржила відповідачка.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом неправомірно не було досліджено матеріали справи № 442/6731/16 за аналогічним позовом до неї, який (позов) у згаданій справі було залишено без розгляду.

Вважає, що нею кредитний договір не підписувався, «а є лише заява-анкета від 20.02.2013 року».

Стверджує, що нею останній платіж з використанням кредитної картки було здійснено 02.01.2016 року, а відтак вважає, що є всі підстави для застосування до спірних правовідносин статті 257 ЦК України (а.с. 147-151).

Банк надіслав до суду письмовий Відзив на апеляційну скаргу, у якому просить цю скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін (а.с. 166-177).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (статті 12 і 81);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).

Банком в обґрунтування заявлених ним позовних вимог було подано до суду (зокрема) належним чином завірену копію підписаної 20.02.2013 року відповідачкою ОСОБА_1 . Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 9).

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідачка не заперечує підписання нею 20.02.2013 року вищезгаданої Анкети-заяви, так само, як не заперечує отримання нею кредитних карток, а за допомогою останніх і кредитних коштів.

Як також вбачається з доводів апеляційної скарги, апелянт вважає, що є всі підстави для застосування до спірних правовідносин положень про позовну давність, оскільки останній платіж з використанням кредитної картки нею було здійснено 02.01.2016 року.

В той же час, Банк у поданому ним до суду Відзиві на заяву відповідачки про перегляд заочного рішення (доводи якої за змістом були аналогічними до доводів апеляційної скарги) звертає увагу (з посиланням на практику Верховного Суду) на те, що перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (а.с. 120-128). При цьому до згаданого Відзиву долучається Довідка Банку про те, що на підставі укладеного 20.02.2013 року між Банком та ОСОБА_1 кредитного договору у формі підписаної згаданими сторонами Анкети-заяви згаданій відповідачці неодноразово видавалися кредитні картки і остання з них 30.04.2015 року: з терміном дії до жовтня місяця 2018 року включно (а.с. 137-зворот).

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування вищезазначених доводів Банку.

А позов Банком було подано до суду 16 березня 2020 року, тобто в межах встановленого статтею 257 ЦК України трьохрічного строку позовної давності, перебіг якого розпочався з 01 листопада 2018 року - зі спливом останнього дня місяця дії останньої із отриманих ОСОБА_1 кредитної картки.

Відтак, доводи апеляційної скарги стосовно застосування до спірних правовідносин положень про наслідки спливу позовної давності до уваги прийматися не можуть.

Як встановлено судом, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року у справі № 442/6731/16-ц за позовом Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згаданий позов було залишено без розгляду з підстав, що передбачені пунктом 9 частини 1 статті 257 ЦПК України, оскільки позивач не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, а його представник повторно не з`явився в судове засідання.

В той же час, частиною 2 цієї ж статті 257 ЦПК України встановлено, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

За вищенаведеного доводи апеляційної скарги з посиланням на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 грудня 2018 року у справі №442/6731/16-ц про залишення попереднього позову Банку до ОСОБА_1 без розгляду також до уваги прийматися не можуть.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 22 березня 2021 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.