Провадження № 4-с/638/106/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Цвіра Д.М., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), -

В С Т А Н О В И В :

02 березня 2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова надійшла скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), обґрунтована тим, що 09 січня 2021 року заявник отримав пенсію не у повному обсязі, та 25 січня 2021 року з`ясував, що таке викликано діями державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Дуденко А.Ю. На письмове звернення заявника 25 січня 2021 року до начальника Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) стосовно проведення службової перевірки, з повідомленням про її результати, та надання заявникові завіреної копії виконавчого провадження, скаржником також 20 лютого 2021 року, була отримана відповідь за підписом начальника Шевченківського ВДВС, яка не містила належного розгляду його звернення по суті.

Посилаючись на те, що в порушення вимог ст. 28 ЗУ «Про виконавче провадження», скаржник не отримував жодних документів виконавчого провадження, а також на скасування постановою Верховного Суду від 20 січня 2021 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 червня 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2019 року, з ухваленням нового рішення про визнання неправомірними дій ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування та стягнення з ОСОБА_1 комісії за споживчим кредитом, із зобов`язанням ПАТ КБ «ПриватБанк» провести та надати ОСОБА_1 відповідний розрахунок взаємних зобов`язань за період з початку дії кредитної картки, просить суд:

- визнати вищезазначені дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Дуденко А.Ю. та начальника цього ж відділу Бойченка Вадима Віталійовича неправомірними та зобов`язати виконати вимоги ОСОБА_1 ознайомити із виконавчим провадженням та надати вищезазначені документи;

- призупинити виконання та визнати виконавчий документ по розглядуваному виконавчому провадженню таким, що не підлягає виконанню, з іншої причини, а саме постановлення Верховним Судом вищезазначеного рішення від 20.014.2021 року, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій щодо стягнення комісії за споживчим кредитом неправомірними та зобов`язання провести відповідний розрахунок взаємних зобов`язань задоволено частково. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування та стягнення з ОСОБА_1 комісії за споживчим кредитом неправомірними. Зобов`язано ПАТ КБ «ПриватБанк» провести та надати відповідний розрахунок взаємних зобов`язань за період з початку дії кредитної картки;

- зобов`язати інших учасників (вищезазначеної сторони виконавчого провадження) повернути на пенсійний рахунок ОСОБА_1 (з якого списали) незаконно стягнуті кошти.

Матеріали вищевказаної справи № 638/13521/15-ц (провадження №2/638/83/17) передані канцелярією на розгляд судді Цвірі Д.М. 18 березня 2021 року.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, суд приходить до переконання про повернення її заявнику без розгляду, з огляду на наступне.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований Цивільним процесуальним кодексом України (далі ЦПК України). Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Відповідно до пункту 9 статті 129 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40).

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Положеннями статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини першої статті 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду:

а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи;

б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Частиною другою статті 449 ЦПК України передбачено, що пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно із статтею 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що відповідно до статті 385 ЦПК України (статті 447 ЦПК України в редакції після 15 грудня 2017 року) скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Також суди повинні враховувати, що коли в законі встановлено спеціальний порядок обчислення строків звернення заявника зі скаргою до суду (наприклад, стаття 26 - оскарження постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, стаття 58 - оскарження оцінки майна, визначеної за результатами рецензування звіту про оцінку майна Закону України «Про виконавче провадження») їх перебіг має визначатися за цими нормами, а не за нормами статті 385 ЦПК України (статті 447 ЦПК України в редакції після 15 грудня 2017 року).

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Наприклад, при оскарженні бездіяльності зазначених осіб у вигляді невжиття заходів з примусового виконання судового рішення до уваги може бути взято ті обставини, що стягувач, який подав до відповідного органу заяву про відкриття виконавчого провадження і не отримав у визначений законом строк (з урахуванням поштового обігу) задоволення своїх вимог, вважається обізнаним про ймовірність порушення його прав у виконавчому провадженні незалежно від того, чи отримав він від державного виконавця певні процесуальні документи та чи ознайомлений він із матеріалами виконавчого провадження. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

Отже, законодавець не пов`язує процесуальний строк, встановлений статті 447 ЦПК України, із фактом отримання копій документів.

Такий строк обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Такий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року у справі № 759/2543/17, провадження № 61-34563 св 18 (http://reyestr.court.gov.ua/Review/89251311).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Звертаючись до суду зі скаргою, відповідно до Розділу VII ЦПК України, на дії державного виконавця, заявником у скарзі зазначено про те, що про отримання пенсії не у повному обсязі він дізнався 09 січня 2021 року, та 25 січня 2021 року ним було з`ясовано, що таке викликано діями державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Дуденко А.Ю.

Отже, з 25 січня 2021 року ОСОБА_1 був обізнаний про порушення його права (на переконання заявника) діями державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові Дуденко А.Ю.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів скарги, її подано до суду 02 березня 2021 року, тобто після закінчення встановленого ст. 449 ЦПК України десятиденного строку, з дня, коли заявник дізнався про порушення свого права.

Доказів поважності причин пропуску строку подання скарги суду не представлено, та питання про поновлення означеного строку заявником не ставитися.

Як вже було зазначено вище, за приписами ст. 126 ЦПК України, якою встановлені наслідки пропущення процесуальних строків , передбачено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Частиною 2 вищевказаної статті закріплено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, враховуючи, скарга подана після закінчення встановленого для її подання процесуального строку, суд приходить до висновку про залишення її без розгляду.

Керуючись ст. ст. 126,352,447-449 Цивільного процесуального кодексу України, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без розгляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Суддя Д.М. Цвіра