Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2021 Справа №607/21749/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Вийванко О. М.

за участю секретаря судового засідання Хримко У. А.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити вчиняти дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити вчиняти дії.

В обґрунтування змінених позовних вимог позивачем викладено обставини, що ОСОБА_2 починаючи з 08.07.2015, з метою перешкоджання виконання рішення суду про стягнення боргу неодноразово звертався до суду із заявами про визнання дубліката виконавчого листа таким, у виконавчому провадженні, що не підлягає виконанню, що призвело до зупинення виконавчих дій на строк понад два роки.

У зв`язку з не досягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить позов задовольнити та визнати дії ОСОБА_2 та його захисників протиправними щодо подання заяв про зупинення виконавчого провадження №46984590 з примусового виконання виконавчого листа №607/7887/14ц від 29.09.2014 щодо стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суми неповернутого боргу, а також визнати протиправними дії щодо подань заяв про визнання дубліката виконавчого листа, що не підлягає виконанню у зв`язку з повним його виконанням до вступу вироку за обвинуваченням ОСОБА_1 у законну силу.

Зобов`язати припинити вчинення дії ОСОБА_2 особисто та через третіх осіб щодо зупинення виконавчого листа №607/7887/14ц від 29.09.2014 щодо стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суми неповернутого боргу, а також вчиняти дії щодо подань заяв про визнання дубліката виконавчого листа, що не підлягає виконанню у зв`язку з повним його виконанням до вступу вироку за обвинуваченням ОСОБА_1 у законну силу.

У судове засідання позивач не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити.

Відповідач не подав відзив на позов.

У судовому засіданні представник відповідача не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить відмовити у задоволенні позову.

Представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) пояснення на позов не подав, у судове засідання не з`явився, з невідомої суду причини, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання відповідач суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи у його відсутності.

При розгляді справи судом учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду відкрито провадження у справі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд приходить до висновку, що слід відмовити у задоволені позову виходячи з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 грудня 2009 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено позов про стягнення боргу за договором позики в розмірі 4089907.50 гривень, 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 216409.29 гривень, 1700 гривень сплаченого держмита та 30 гривень витрат на ІТЗ судового процесу.

На підставі вказаного рішення 01 грудня 2010 року позивачу видано виконавчий лист, який 10 грудня 2010 року ОСОБА_1 пред`явлено до примусового виконання до першого відділу ДВС ТМУЮ.

09 грудня 2013 року Тернопільський міськрайонний суд в справі №607/20591/13ц постановив ухвалу про видачу дублікату виконавчого листа №2-117/09 від 01 грудня 2010 року згідно вищевказаного рішення Тернопільського міськрайонного суду від 08 грудня 2009 року, оскільки виконавчий лист втрачено у першому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції.

У зв`язку із пожежею в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду в ніч з 18 на 19 лютого 2014 року знищено провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа, а тому 25 липня 2014 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду було відновлено втрачене судове провадження у справі № 607/20591/13-ц.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 29 січня 2015 року ОСОБА_1 поновлено строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

26 березня 2015 року Першим відділом державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження за заявою ОСОБА_1 згідно до дубліката виконавчого листа в справі №607/7887/14-ц, який видано 24 вересня 2014 року Тернопільським міськрайонним судом.

Згідно до поданої 28.05.2015 ОСОБА_2 заяви про відстрочку виконання дублікату виконавчого листа, який видано 29.09.2014, судом заведено справу №607/10184/15.

17.07.2015 ухвалою суду, у вказаній справі за заявою ОСОБА_2 , заяву залишено без розгляду.

08.07.2015 ОСОБА_2 звернувся із заявою про визнання дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню з посиланням на те, що рішення суду є виконаним, що підтверджується протоколом спільної наради з питань заборгованості за виконавчим листом, який підписаний ОСОБА_1 , та договором про повернення боргу. Заява була предметом розгляду судової справи №607/11842/15.

17 липня 2015 року ухвалою Тернопільського міськрайонного суду у задоволенні заяви ОСОБА_2 від 08.07.2015 про визнання дублікату виконавчого листа № 607/7887/14-ц таким, що не підлягає виконанню в зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі - відмовлено.

31 серпня 2015 року ухвалою апеляційного суду Тернопільської області ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 17.07.2015 у справі про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - залишено без змін.

31 серпня 2015 року ОСОБА_2 повторно подав заяву про відстрочку виконання рішення суду від 08.12.2009 у зв`язку із тим, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги висновки експертиз, які підтверджують виконання ним рішення суду в повному обсязі. Вказана заява була предметом справи за №607/15540/15, провадження №6/607/408/2015.

За заявою представника заявника, 10.02.2016 ухвалою суду заяву у вищевказаному провадженні залишено без розгляду.

22.10.2015 ОСОБА_2 звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали суду від 17.07.2015 року в справі №607/11842/15, з посиланням на наявність висновків експертиз Тернопільського відділення КНДІСЕ від 10 та 26 серпня 2015 року та НДЕКУ при УМВСУ в Тернопільській області від 16.10.2015 року. Дана заява була предметом розгляду справи №607/1700/15.

18.04.2016 вказану заяву залишено без розгляду за заявою представника ОСОБА_2

22 грудня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області із заявою в якій просить визнати дублікат виконавчого листа таким що не підлягає виконанню у зв`язку із повним та фактичним виконанням та зобов`язати відділ примусового виконання рішень управління ДВС винести постанову про закінчення виконавчого провадження.

Вказані обставини справи встановлені зі змісту ухвали Тернопільського міськрайонного суду від 25 грудня 2015 року в справі №607/19435/15.

12.02.2016 представник заявника подав заяву про залишення без розгляду заяви у вищевказаній справі.

22 лютого 2016 року ОСОБА_2 подав заяву про визнання дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду, з посилання на договір про повернення боргу, протокол спільної наради з питань погашення заборгованості за виконавчим листом, висновками експертиз про підписання ОСОБА_1 договору про повернення боргу та порушенням кримінальної справи стосовно неправомірних дій ОСОБА_1 за ст. 383, 384 КК України. 29 лютого 2016 року. За вказаною заявою відкрито провадження у справі №607/1931/16.

Ухвалою від 06.04.2016 заяву залишено без розгляду з посиланням на те, що в суді на розгляді перебуває аналогічна заява ОСОБА_2 у зв`язку з переглядом ухвали суду від 17.07.2015 року в справі №607/11842/15 за нововиявленими обставинами. Ухвала є чинною.

18.04.2016 ОСОБА_2 подав заяву про визнання дубліката про визнання дубліката виконавчого листа таким, що не підлягає до виконання.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено, однак ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 26.01.2019, прийняти відмову ОСОБА_2 від заяви про визнання дубліката виконавчого листа №607/7887/14, який видано Тернопільським міськрайонним судом 24.09.2014 року таким, що не підлягає виконанню. Визнано нечинною ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року. Закрито апеляційне провадження у справі з розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 19 вересня 2018 року.

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2019 року у задоволенні заяви про визнання дубліката виконавчого листа, таким, що не підлягає до виконання у зв`язку із повним та фактичним виконанням рішення суду - відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10.07.2020, ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання дубліката виконавчого листа, який виданий Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 29 вересня 2014 року, згідно ухвали суду від 25 липня 2014 року, в цивільній справі № 607/7887/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, таким, що не підлягає виконанню, з підстав посилання заявником на: протокол спільної наради з питань погашення заборгованості за виконавчим листом від 29 травня 2015 року; договір про повернення боргу від 03 липня 2015 року; заяву про повернення виконавчого документу від 03 червня 2015 року; висновки експертиз Тернопільського відділення КНДІСЕ від 10 та 26 серпня 2015 року №384/385/15-22 та №443/444/15-22 та НДЕКЦ при УМВСУ в Тернопільській області від 16 жовтня 2015 року №1.1-382/15 скасувано, а провадження у справі в даній частині закрити. В решті ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2019 року залишити без змін.

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває кримінальне провадження №0003597від 10.12.2015 про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 383, ч. 2 ст. 384 КК України.

Суд зазначає, що відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм права на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із статями 80 і 81 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не подав доказів, які підтверджували або встановлювали протиправність дій ОСОБА_2 .

Також суд зазначає, що ОСОБА_2 має право звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів, яке є його правом на доступ до правосуддя, передбачене ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, в тому числі, право подавати заяви про зупинення виконавчого провадження №46984590 з примусового виконання виконавчого листа №607/7887/14ц від 29.09.2014 щодо стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суми неповернутого боргу, та заяви про визнання дубліката виконавчого листа, що не підлягає виконанню, а тому такі дії не можуть бути визнанні протиправними, оскільки вони направленні на захист свої прав та інтересів і на доведення перед судом своїх аргументів та доводів.

Посилання позивача, що внаслідок дій відповідача призвело до зупинення виконавчих дій не може свідчити про протиправність дій відповідача щодо звернення до суду за захистом свої прав та інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 ЦК України, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язком для неї.

Тому вимога позивача зобов`язати відповідача припинити вчинення дії особисто та через третіх осіб щодо зупинення виконавчого листа №607/7887/14ц від 29.09.2014 щодо стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 суми неповернутого боргу, а також вчиняти дії щодо подань заяв про визнання дубліката виконавчого листа, що не підлягає виконанню, в майбутньому, не є способом захисту передбаченого законом і не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права та інтереси позивача не були порушенні відповідачем, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Щодо інших аргументів або міркувань позивача також не дають підстав для висновку про порушення відповідачами прав, свобод чи інтересів позивача.

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що не підлягають стягненню з відповідача в користь позивача сплачений судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, статтями 14, 15, 16 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та зобов`язання припинити вчиняти дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Третя особа: Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 8, м. Тернопіль, .

Повний текст рішення суду складено та підписано 23 березня 2021 року.

Головуючий суддяО. М. Вийванко