Справа № 722/693/20
Провадження № 2/127/4514/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Соковий завод Сокирянський» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

встановив:

ТОВ «Соковий завод Сокирянський» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Позов мотивовано тим, що в період з 21.08.2017 по 06.07.2018 ОСОБА_1 працювала на посаді бухгалтера та в.о. головного бухгалтера ТОВ «Соковий завод «Сокирянський». До її посадових обов`язків, зокрема, входило облік робочого часу, нарахування та виплата заробітної плати працівникам Товариства. При цьому у зв`язку з тим, що заробітна плата виплачувалася у безготівковій формі, Товариство для даний цілей уклало договір № 61 від 26 липня 2016 року з АТ «Ощадбанк» для обслуговування «зарплатного проекту». Позивач є виробничим підприємством, єдиним видом діяльності якого є виробництво соку яблучного концентрованого з натуральної сировини (свіжих яблук). Зазначений вид виробництва складається з багатьох етапів: придбання яблук у постачальників, їх складський облік, відвантаження та сортування, миття, дробіння та пресування, варка, фільтрація і подальші технологічні процеси. Внаслідок цього Товариство має різну систему залучення осіб до співпраці (договори купівлі-продажу, трудові договори строкові та безстрокові, договори підряду тощо), через що оперативний облік робочого часу, кадрові питання та виплата зарплати завжди буда зосереджена саме в бухгалтерії підприємства за місцезнаходженням Товариства у с. Коболчин. Крім цього, специфіка технологічного циклу Товариства безпосередньо пов`язана з достиганням і збором яблук, тому виробнича діяльність збільшується у літньо-осінній період і, відповідно, зменшується у зимово-весняний. Так, у червні 2018 року Позивач в ході підготовки до виробничого сезону 2018 року проводив чергову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей Товариства. Одним з питань інвентаризації була робота з персоналом: залучення додаткових кадрів, середні ціни на ринку тощо, в ході якої, адміністрацією Товариства було проведено ревізію витрат підприємства. В ході даної ревізії були виявлені розбіжності між даними бухгалтерського обліку, які Відповідач вносила до системи обліку (1С) та надавала адміністрації Товариства та реальними виплатами на її картковий рахунок в межах зарплатного проекту. Загальна різниця станом на 20.06.2018 склала 54007,67 грн. Встановивши дану обставину Позивач негайно зажадав пояснень від Відповідача з приводу цього, адже окрім безпосередньо зайво сплачених (а, фактично, вкрадених грошей) Відповідачем подавалася неправдива інформація до органів податкової служби, оскільки, переказуючи собі зайво нараховані кошти, Відповідач не відображала це не тільки в бухгалтерських документах підприємства, але й у поданій податковій звітності (не нараховано і не сплачено ПДФО та ЄСВ), що має наслідком відповідні донарахування податків і зборів, накладення штрафів та притягнення керівника Товариства до адміністративної відповідальності. Відповідач повідомила адміністрацію Товариства про те, що їй треба переглянути записи, і пояснення вона надасть пізніше. Однак, після цього вона на роботу не вийшла і на телефонні дзвінки не відповідала. В подальшому Позивачем було виявлено те, що окрім коштів та, власне, самої Відповідачки, з підприємства зникли правовстановлюючі документи на нерухомість Товариства, книга обліку трудових книжок, трудова книжка Відповідача, примірник посадової інструкції Відповідача з її підписом та положення про конфіденційну інформацію та комерційну таємницю з підписом Відповідача. 06.07.2018 року згідно наказу №Н-06071801 було створено комісію з метою інвентаризації викраденої документації та матеріальних цінностей ТОВ «Соковий завод «Сокирянський», за результатами роботи якої було складено відповідний Акт від 05.10.2018 року. Одночасно позивач звернувся до Сокирянського РУ ГУНП у Чернівецькій області із заявою про вчинення Відповідачем крадіжки, відомості про що були 07.07.2018 внесено до ЄРДР за № 0000209. З огляду на очевидність обставин, Позивач сподівався, що правоохоронні органи швидко та ефективно розслідують дане кримінальне провадження (заяву було прийнято, проводилися допити працівників Товариства, досліджувалися документи в 2019 році у Відповідача навіть було проведено обшук, тому Позивач не звертався з даною позовною заявою раніше. Просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» грошові кошти в розмірі 50142,09 грн. та судові витрати в розмірі 26402,00 грн.

Ухвалою суду від 26.08.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

15.10.2020року заочним рішенням суду позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» грошові кошти в розмірі 50 142,09грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» судові витрати в розмірі 26 402,00грн., з яких: 2102,00грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору та 24300,00грн. - у відшкодування витрат на правову допомогу.

Ухвалою суду від 30.11.2020 року скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.10.2020року та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити.

В судове засідання представник відповідача - адвокат Пунько І.В. не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов не визнала, просила в задоволені позову відмовити, в матеріалах справи міститься письмові пояснення представника Відповідача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову з наступних підстав.

При розгляді справи, судом встановленні наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, що з 21 серпня 2017 року ОСОБА_2 працювала на посаді бухгалтера ТОВ «Соковий завод «Сокирянський», до самого звільнення в липні 2018 році.

В червні 2018 року позивач в ході підготовки до виробничого сезону 2018 року позивач проводив чергову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей Товариства. Одним з питань інвентаризації була робота з персоналом: залучення додаткових кадрів, середні ціни на ринку тощо, в ході якої, адміністрацією Товариства було проведено ревізію витрат підприємства. В ході даної ревізії були виявлені розбіжності між даними бухгалтерського обліку, які вносились до системи обліку (1С) та надавала адміністрації Товариства та реальними виплатами на картковий рахунок Відповідача в межах зарплатного проекту. Загальна різниця станом на 20.06.2018 року склала 54007,67 грн.

06.07.2018 року згідно наказу №Н-06071801 було створено комісію з метою інвентаризації викраденої документації та матеріальних цінностей ТОВ «Соковий завод «Сокирянський», за результатами роботи якої було складено відповідний Акт від 05.10.2018 року, відповідно до якого встановлено, що ОСОБА_2 за період з серпня 2017 року по червень 2018 року нараховано заробітну плату в розмірі 35 613,09грн., в той час як виплачено на картковий рахунок зарплатного проекту - 89 620,76грн., тобто наявна переплата в розмірі 54007,67грн.

При цьому при звільненні відповідачу належали до виплати кошти в розмірі 500,06 грн. - заробітна плата за липень 2018року та 3021,43грн. - компенсація за невикористану відпустку, а тому сума безпідставно отриманих коштів складає 50 142,09грн.

06.07.2018року позивач звернувся до Сокирянського РУ ГУНП у Чернівецькій області із заявою про вчинення Відповідачем крадіжки, відомості про що були 07.07.2018 внесено до ЄРДР за № 0000209.

Згідно ухвали Сокирянського районного суду Чернівецької області від 13 липня 2020 року по справі № 722/954/19, у задоволені клопотання слідчого про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000209 від 07.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 357 КК України відмовлено. Судом встановлено, що свідків та очевидців кримінального правопорушення органами досудового розслідування не було встановлено та оскільки до закінчення строку досудового розслідування жодній особі не було оголошено підозру було закрито дане кримінальне провадження.

Також, судом встановлено, що в період з 01.09.2017 року по 31.01.2018 року посаду головного бухгалтера ТОВ «Соковий завод «СОКИРЯНСЬКИЙ» займала ОСОБА_3 , в період роботи якої до обов`язків останньої входило керівництво бухгалтерією даного підприємства, контроль за діяльністю бухгалтерів, нарахування заробітної плати працівникам підприємства та здійснення платежів на їх заробітні картки.

Згідно відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» за період серпень 2017 року - червень 2018 року, головним бухгалтером ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» є ОСОБА_4 .

Відповідно до положень ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Регулювання трудових відносин в Україні здійснюється різними нормативними актами, серед яких ключове значення для даної справи (враховуючи наявність трудових відносин між сторонами спору) мають Кодекс законів про працю України та Закон України «Про оплату праці».

Так, за умовами положень ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

При цьому за умовами приписів ст. 30 Закону України «Про оплату праці» при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати.

Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Аналогічні вимоги містяться і в положеннях ст. 110 КЗпП України.

З матеріалів справи вбачається що в період роботи Відповідача на ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» працювало декілька бухгалтерів, в тому числі і головних бухгалтерів.

Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3 , саме до обов`язків останньої в період її роботи з 01.09.2017 року по 31.01.2018 року на посаді головного бухгалтера входило нарахування на виплата заробітної плати працівникам.

Згідно відомостей про нарахування заробітної плати застрахованим особам ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» за період серпень 2017 року - червень 2018 року, головним бухгалтером ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» є ОСОБА_4 .

З додатку № 2 до акту інвентаризації викраденої документації від 05.10.2018 року вбачається, що 18.12.2017 року, в період виконання посадових обов`язків головного бухгалтера ОСОБА_3 , Відповідачу було перераховано грошові кошти у розмірі 23841,52 грн., що відповідно спростовує твердження Позивача щодо того, що Відповідач мала доступ до нарахування та виплати собі заробітної плати, та відповідно самовільно без відома Позивача здійснювала собі нарахування та виплату заробітної плати.

З додатку № 2 до акту інвентаризації викраденої документації від 05.10.2018 року вбачається, що в період з 22.02.2018 року по 20.06.2018 року відповідачу було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 52 465,05 грн, а саме перерахунок коштів було здійснено в період виконання посадових обов`язків головного бухгалтера ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» ОСОБА_4 .

З огляду на що, суд приходить до висновку про те, що в період роботи відповідача обов`язки щодо нарахування та виплатою заробітної плати працівникам покладались на головних бухгалтерів, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Суд критично відноситься до наказу ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» № 1 від 30.01.2018 року про призначення в.о. головного бухгалтера ОСОБА_2 , з огляду на відсутність на такому наказі підпису відповідачки про ознайомлення з даним наказом, та заперечення відповідачем факту наявності та ознайомлення з таким наказом та покладення на відповідача виконання обов`язків головного бухгалтера, що відповідно спростовує твердження Позивача щодо виконання Відповідачем обов`язків головного бухгалтера ТОВ «Соковий завод «Сокирянський» у період з 31 січня 2018 року до липень 2018 року.

Також, суд не погоджується з твердженнями позивача щодо викрадення відповідачем посадової інструкції головного бухгалтера на якому міститься підпис відповідачки про ознайомлення з такими обов`язками, адже вина відповідачки не встановлена жодним рішенням суду, а досудове розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000209 від 07.07.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 191, ч. 1 ст. 357 КК України закрито.

З огляду на вищевикладене, жодним належним та допустимим доказом позивачем не підтверджено того, що відповідач здійснювала обов`язки головного бухгалтера в період з 01.02.2018 року по день звільнення, що останньою проводились нарахування та виплата заробітної плати працівникам підприємства, та відповідно остання мала доступ до рахунків позивача, а також не надано жодного доказу щодо того, що відповідач мала доступ до ключів доступу до клієнт-банкінгу для здійснення платежів з рахунків позивача, що відповідно спростовує твердження Позивача щодо можливості відповідача здійснювати собі самостійно нарахування та виплату заробітної плати.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (частина перша статті 1215 ЦК України).

Закон встановлює два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Аналогічні за своїм змістом висновки про застосування статті 1215 ЦК України зроблені, зокрема, в: постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-91цс14, постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15, постанові Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №173/166/17 .

Тобто, факт недобросовісної поведінки відповідача чи факт зловживань, повинен довести позивач.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що з його сторони було допущено рахункову помилку у нарахуванні заробітної плати та не довів факт недобросовісності з боку відповідача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та переконливих доказів обґрунтованості заявлених вимог позивачем.

Також суд вважає, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з даним позовом.

Спір між сторонами виник з трудових правовідносин.

Згідно ч.1 ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Так, судом встановлено, що у червні 2018 року позивач в ході підготовки до виробничого сезону 2018 року проводив чергову інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей Товариства. В ході даної ревізії були виявлені розбіжності між даними бухгалтерського обліку, які вносились до системи обліку (1С) та реальними виплатами на картковий рахунок відповідача в межах зарплатного проекту.

З даною позовною заявою позивач звернувся до суду 20.05.2020 року, а майже через 2 роки після виявлення розбіжностей між даними бухгалтерського обліку та реальними виплатами, а саме поза межами строків звернення до суду визначеними ст. 233 КЗпП України, при цьому позивач не ставить перед судом питання про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про звернення позивача з даним позовом до суду поза межами законодавчо встановленими строками.

Відповідно до ч. 1 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позову, суд залишає судові витрати за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273, 280 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір», суд -

Вирішив:

В задоволені позову товариства з обмеженою відповідальністю «Соковий завод Сокирянський» до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 23.03.2021року.

ТОВ «Соковий завод Сокирянський», вул. Пушкіна, 1А, с. Коболчин, Сокирянський р-н, Чернівецька обл., .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

Суддя: