ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» березня 2021 року

м. Харків

справа № 646/4114/19

провадження № 22ц/818/2285/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Харківобленерго»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року в складі судді Шелест І.М.

в с т а н о в и в:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про визнання необґрунтованими розрахунків щодо суми заборгованості за спожиту електроенергію та зобов`язання здійснити перерахунок вартості спожитої електроенергії.

Позовна заява мотивована тим, що він разом з дочкою та сином зареєстрований та мешкає у квартирі АДРЕСА_1 . Будинок не підключений до централізованої системи газопостачання, тому квартира обладнана електричними плитами.

Вказав, що з 2015 року він як учасник бойових дій та інвалід війни разом з сім`єю користується пільгою - 100% знижки з оплати комунальних послуг, в тому числі, електричної енергії.

Зазначив, що відповідач повідомляв його про надання пільгового об`єму електроенергії у обсязі 100 кВт/год у 2015 році, 160 кВт/год - у 2016-2017 роках та 140 кВт/год - у 2018 році, хоча у квитанціях на оплату спожитої електричної енергії пільговий обсяг електричної енергії не співпадає із зазначеним об`ємом. Зокрема, у 2015 році, у серпні 2016 року та у липні-жовтні 2017 року у квитанціях взагалі відсутня інформація про пільги. У вересні 2016 року пільговий обсяг вказано у розмірі 56 кВт/год; у травні 2017 року - 133 кВт/год.

Вказав, що з квитанцій на оплату за спожиту електроенергію вбачається, що відповідач загальну кількість спожитої електроенергії поділяв за ціною до 100 кВт/год та більше 100 кВт/год, і так само поділяв пільговий обсяг електроенергії, чим порушив вимоги закону, оскільки соціальний обсяг електроенергії у розмірі 230 кВт/год (до 31 грудня 2017 року- 250 кВт/год на місяць) не повинен ділитися за ціною до та понад 100 кВт/год. Фактично, відповідачем ігноруються вимоги закону, якими передбачена пільга для осіб з інвалідністю внаслідок війни у вигляді 100-процентної знижки з оплати комунальних послуг. Порядок визначення відповідачем пільгового обсягу електроенергії є незрозумілим.

Зазначив, що наведені відповідачем дані в акті звіряння за особовим рахунком за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року не відповідають дійсності та чинному законодавству і повинні бути переглянуті, оскільки відповідач має врахувати наявність у нього пільги.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, про що він повідомив відповідача та просив переоформити на його ім`я особовий рахунок. Проте, дотепер у квитанціях не зазначаються повністю його прізвище, ім`я та по батькові, а у повідомленнях про наявність боргу зазначаються дані його батька, що є порушенням з боку відповідача.

Просив визнати необґрунтованим розрахунок відповідача щодо суми його заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 1574, 16 грн згідно акту звіряння за особовим рахунком № НОМЕР_1 за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року; визнати необґрунтованою суму його заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 1664, 88 грн за особовим рахунком № НОМЕР_1 , яка зазначена відповідачем в квитанції згідно рахунку за електроенергію від 22 лютого 2019 року № ; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок вартості спожитої ним електроенергії за рахунком № 1553196.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачем порушено вимоги закону при нарахуванні йому оплати за користування електричною енергією. З 01 січня 2018 року норма електроенергії у житлових приміщеннях (будинках), обладнаних стаціонарними електроплитами, за наявності централізованого постачання гарячої води становить 110 кВт/год на місяць на сім`ю з однієї особи і додатково 30 кВт/год на місяць на кожного іншого члена сім`ї, але не більш як 230 кВт на місяць. Проте, відповідач в усіх квитанціях за 2018 рік поділяє загальну кількість спожитої електроенергії за ціною до та більше 100 кВт/год, не враховуючи максимально граничний обсяг електроенергії - 230 кВт/год. Вважав, що ним має оплачуватися лише обсяг спожитої електроенергії, що перевищує 230 кВт/год. Крім того, у жовтні 2018 року йому нараховано пільгу на 135 кВт/год замість 140кВт/год.

03 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив Акціонерного товариства «Харківобленерго» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому він просив відмовити у її задоволенні та залишити оскаржуване рішення суду без змін. Вказав, що позивачу нараховувалась пільга у відповідному обсязі. Так, з 01 січня 2018 року по 26 жовтня 2018 року - пільгові 140 кВт/год, з яких 110 кВт/год пільга позивача та 30 кВт/год неповнолітня дитина; з 26 жовтня 2018 року по 31 грудня 2018 року - тільки 110 кВт/год позивача, оскільки дитини досягла повноліття. Інформація у квитанціях та акті звіряння повністю збігається. Розподіл обсягу електричної енергії за ціною до та більше 100 кВт відповідає вимогам Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню». Надання 100% знижки плати за користування комунальними послугами не є безмежною пільгою та обмежується середніми нормами споживання. При нарахуванні пільг за адресою позивача застосовано соціальний норматив, визначений пунктом 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 у редакції на час нарахування плати за цінами, встановленими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 лютого 2015 року № 220, визначаючи при цьому обсяги та межі електричної енергії, за споживання яких надаються пільги населенню відповідно до пункту 2.2. постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 23 квітня 2012 року № 498.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що правомірність нарахування Акціонерним товариством «Харківобленерго» плати за електричну енергію за адресою позивача з урахуванням наявної у нього пільги у спірний період не спростовано, доказів порушення вимог законодавства не надано, тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 разом з дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 03 липня 2015 року, 05 листопада 2016 року та 25 квітня 2017 року (а. с. 34-36).

За вказаною адресою в Акціонерному товаристві «Харківобленерго» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким здійснюється облік та нарахування оплати за спожиту електроенергію.

Особовий рахунок за вказаною адресою відкрито на ОСОБА_4 - батька ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 31).

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_2 від 08 травня 2015 року, а також має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням, серія НОМЕР_3 , від 26 серпня 2015 року. Як вбачається з вказаного посвідчення, ОСОБА_1 встановлено інвалідність другої групи на строк до 01 липня 2016 року (а. с. 6, 7).

У 2015 році ОСОБА_1 звертався до Aкціонерного товариства «Харківобленерго» із заявами про переоформлення особового рахунку на його ім`я у зв`язку зі смертю його батька та про застосування до нього пільг щодо оплати комунальних послуг і проведення перерахунку (а. с. 8-13).

Як вбачається з листів від 25 червня 2015 року та 25 грудня 2015 року Південне районне відділення «Харківенергозбут» повідомило ОСОБА_1 про необхідність обов`язкової особистої присутності для переукладання договору про споживання електричної енергії та перелік документів для оформлення пільги. Також, повідомило його про те, що його пільга інваліда другої групи діє з 28 серпня 2015 року та складає 100 кВт/год (а. с. 14-16).

З посвідчення серії НОМЕР_3 від 26 липня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності до 01 липня 2017 року (а. с. 17).

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звертався до Aкціонерного товариства «Харківобленерго» з заявою щодо встановлення (продовження) йому інвалідності другої групи для підтвердження статусу для надання пільг (а. с. 18-19).

Із листа від 15 вересня 2016 року директора «Харківенергозбут» вбачається про повідомлення ОСОБА_1 щодо його пільги інваліда другої групи в 160 кВт/год щомісяця (а. с. 20).

З 18 вересня 2017 року ОСОБА_1 встановлена інвалідність третьої групи, як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_3 від 26 вересня 2017 року (а. с. 21).

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звертався до Aкціонерного товариства «Харківобленерго» із заявою про встановлення йому інвалідності третьої групи для підтвердження статусу для надання пільг та про здійснення перерахунку (а. с. 22-23).

Як вбачається з листа від 30 листопада 2017 року заступника директора «Харківенергозбут» ОСОБА_1 повідомлено про поновлення йому пільги з 01 липня 2017 року та проведено перерахунок, а також про те, що йому та його неповнолітньому сину надається пільга на дві особи у розмірі 160 кВт год щомісяця (а. с. 24).

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_3 від 21 травня 2018 року ОСОБА_1 до 01 червня 2019 року встановлена інвалідність другої групи (а. с. 25).

У липні 2018 року ОСОБА_1 звертався до Акціонерного товариства «Харківобленерго» з заявою щодо встановлення йому інвалідності другої групи для підтвердження статусу для надання пільг (а. с. 26-27).

Із листа від 25 липня 2018 року комерційного директора «Харківенергозбут» вбачається, що ОСОБА_1 повідомлено про оформлення йому пільги «інвалід 2 групи» з 21 травня 2018 року на дві особи у розмірі 140 кВт/год щомісяця (а. с. 28).

З акту звіряння за особовим рахунком № НОМЕР_4 вбачається, що за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 нараховувалися пільги на відповідні соціальні нормативи споживання: у січні?вересні 2018 року - 140 кВт щомісяця, у жовтні 2018 року - 135 кВт, у листопаді 2018 року - 110 кВт. Обсяг спожитої електроенергії: січень - 237 кВт, лютий - 185 кВт, березень - 230 кВт, квітень - 189 кВт, травень - 140 кВт, червень - 358 кВт, липень - 286 кВт, серпень - 230 кВт, вересень - 214 кВт, жовтень - 169 кВт, листопад - 204 кВт. Борг на кінець періоду склав 1574,16 грн (а. с. 48).

З наданих позивачем копій квитанцій за особовим рахунком № НОМЕР_1 за відповідні місяці вбачається, що йому нараховувалися пільги у відповідному розмірі (а. с. 45-47, 86-122, 160-163).

Як вбачається з копії квитанції від 22 лютого 2019 року згідно рахунку за електроенергію № НОМЕР_5 заборгованість за електроенергію за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 за період до 01 січня 2019 року становить 1 664, 88 грн з урахуванням сплаченої суми 497,51 грн, залишок заборгованості до сплати - 1 167, 37 грн (а. с. 46).

Як вбачається з посвідчення серії НОМЕР_3 від 30 травня 2019 року ОСОБА_1 встановлена інвалідність другої групи строком до 01 липня 2021 року (а. с. 29).

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_5 (інженер Акціонерного товариства «Харківобленерго») зазначила, що пільга нараховується позивачу як інваліду війни 2 групи. У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 409 кожного року показники пільг змінюються, що враховується відповідачем. Крім того, пояснила що у зв`язку з досягненням дитиною позивача у 2018 році повноліття, розмір нормативу споживання, на який надається пільга позивачу та членам його сім`ї, відповідно, зменшився.

Статтею 46 Конституції України передбачено право громадянина на соціальний захист, якому кореспондує обов`язок держави щодо його фактичного забезпечення, зокрема, за рахунок коштів Державного бюджету України.

Законодавчим актом, який визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, є Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії».

У статті 1 цього Закону визначено, що державні соціальні гарантії - встановлені законами мінімальні розміри оплати праці, доходів громадян, пенсійного забезпечення, соціальної допомоги, розміри інших видів соціальних виплат, встановлені законами та іншими нормативно-правовими актами, які забезпечують рівень життя не нижчий від прожиткового мінімуму.

Частиною 2 статті 9 цього Закону передбачено, що до державних соціальних нормативів належить, зокрема, соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам.

Соціальні норми і нормативи - це показники необхідного споживання продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг та забезпечення освітніми, медичними, житлово-комунальними, соціально-культурними послугами (абзац 5 статті 1 Закону).

Згідно зі статтею 5 цього Закону державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.

Закон визначає, що нормативи споживання - це розміри споживання в натуральному виразі за певний проміжок часу (за рік, місяць, день) продуктів харчування, непродовольчих товарів поточного споживання та деяких видів послуг.

Згідно пункту 5 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема, 100-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» пільги щодо плати за житло, комунальні послуги та паливо, передбачені цим законом, надаються інвалідам війни та членам їх сімей, які проживають разом з ними, незалежно від виду житла чи форми власності на нього.

Рішенням Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 встановлено, що державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України.

Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі, нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

З метою забезпечення державних соціальних гарантій у сфері житлово-комунального обслуговування, приведення існуючих норм споживання житлово-комунальних послуг до їх фактичного обсягу споживання, дотримання принципу соціальної справедливості під час надання пільг і субсидій, відповідно до статей 5 і 9 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» Постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 року № 409 встановлено державні соціальні стандарти у сфері житлово-комунального обслуговування, до числа яких відносяться соціальна норма житла та соціальні нормативи користування житлово-комунальними послугами, щодо оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії.

Підпунктом 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування» установлено соціальні нормативи, в межах яких держава надає громадянам пільги або субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема: для користування послугами з електропостачання (з 1 січня 2018 року) у житлових приміщеннях (будинках): обладнаних стаціонарними електроплитами за наявності централізованого постачання гарячої води - 110 кВт/г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт/г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 230 кВт/г на місяць.

Порядок постачання електричної енергії населенню за регульованим тарифом затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 23 квітня 2012 року № 498 «Про затвердження Порядку застосування тарифів на електроенергію», чинною на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пункту 2.2 вищевказаного Порядку норми споживання електричної енергії населенням установлені законодавством, у межах яких надаються пільги та субсидії населенню, застосовуються до обсягів електричної енергії, спожитих від 0 кВт год до встановленої норми.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» з урахуванням змін і доповнень встановлено, що з 01 березня 2017 року населенню (у тому числі, яке проживає в житлових будинках, обладнаних кухонними електроплитами): 0, 90 коп з ПДВ за 1 кВт год за обсяг, спожитий до 100 кВт год електроенергії на місяць (включно), та 1,68 коп з ПДВ за 1 кВт год за обсяг, спожитий понад 100 кВт год електроенергії на місяць.

Частиною 5 статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що при наданні пільг та здійсненні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать: дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства I та II групи або особами з інвалідністю I групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни I групи та доглядає за ним, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки; особа, яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом.

Принцип збалансованості інтересів людини з інтересами суспільства сформульовано й у практиці Європейського суду з прав людини. Так, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Сорінг проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) «спрямована на пошук справедливого співвідношення між потребами, пов`язаними з інтересами суспільства в цілому, і вимогами захисту основних прав людини».

У рішенні від 17 жовтня 1986 року у справі «Ріс проти Сполученого Королівства» Суд зазначив, що, з`ясовуючи, чи існує позитивне зобов`язання стосовно людини, «належить врахувати справедливий баланс, який має бути встановлений між інтересами всього суспільства й інтересами окремої людини».

У рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» Суд констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат (рішення Суду від 12 жовтня 2004 року у справі «Кйартан Асмудсон проти Ісландії»).

Європейський суд з прав людини у рішенні «Великода проти України» від 03 червня 2014 року зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися й передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Як вбачається з матеріалів справи, з 2015 року нарахування ОСОБА_1 оплати за користування електричною енергією здійснювалось з урахуванням наявності у нього передбаченої законом пільги як інваліда війни, яка з 28 серпня 2015 року складала 100 кВт, в подальшому - 160 кВт, у січні-вересні 2018 року - 140 кВт, у жовтні 2018 року - 135 кВт, у листопаді 2018 року - 110 кВт.

Щоразу при встановленні чи продовженні групи інвалідності ОСОБА_1 повідомляв про це Акціонерне товариство «Харківобленерго», який враховував такі дані при визначенні розміру оплати, про що неодноразово повідомляв позивача.

Не зазначення розміру пільги у деяких квитанціях на оплату послуг у 2015-2017 роках не свідчить про те, що пільга позивача не враховувалась при визначенні розміру оплати за користування електроенергією у цей період. Відповідач почав враховувати пільгу ОСОБА_1 з серпня 2015 року, що зазначено лише у його листі від 25 грудня 2015 року. Отже, квитанції, що складались протягом 2015 року, й не могли містити відомостей про пільгу. Матеріали справи свідчать про те, що інвалідність позивачу щоразу встановлювалась на певний строк, у зв`язку з чим здійснювалось переоформлення пільги, яке потребувало певного часу, внаслідок чого у квитанціях на сплату послуг за деякі місяці не відображено пільгу. Разом з тим, у 2017 році за рахунком ОСОБА_1 проводився перерахунок, що підтверджується листом заступника директора «Харківенергозбут» від 30 листопада 2017 року. З акту звіряння за особовим рахунком вбачається, що у ОСОБА_1 відсутній борг станом на 01 січня 2018 року. Таким чином, підстави вважати, що протягом 2015-2017 років відповідачем не повністю враховувалась пільга, надана ОСОБА_1 на оплату комунальних послуг, відсутні.

З розрахунку суми заборгованості позивача за спожиту електроенергію у розмірі 1574,16 грн згідно акту звіряння за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2018 року вбачається, що виконаний з урахуванням обсягу спожитої позивачем електроенергії та пільгового обсягу, який не підлягає оплаті. Необхідність оплати споживачем обсягу електроенергії, спожитого понад пільговий, передбачена вимогами чинного законодавства. Отже, підстав для визнання такого розрахунку необґрунтованим не вбачається.

У частині позовних вимог щодо визнання необґрунтованою суми заборгованості позивача за спожиту електроенергію в розмірі 1664, 88 грн, яка зазначена відповідачем в квитанції згідно рахунку за електроенергію від 22 лютого 2019 року № , та зобов`язання здійснення перерахунку суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що сума заборгованості станом до 01 січня 2019 року дійсно становить 1 664, 88 грн (1 574, 16 грн згідно акту звіряння + 90, 72 грн згідно квитанції за грудень 2018 року), що відповідає розрахунку заборгованості у вказаній квитанції, та відмовив у задоволенні вимог в цій частині.

Встановивши, що відповідачем при нарахуванні ОСОБА_1 оплати за користування електричною енергією враховувалась пільга - 100-процентна знижка за користування комунальними послугами у сукупності з соціальним нормативом користування житлово-комунальними послугами, що визначений відповідно до положень Постанови № 409, яка є чинною (не скасована та не визнана неконституційною), а отже є обов`язковою для застосування у діяльності підприємства, яке надає комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що відповідач загальну кількість спожитої електроенергії поділяв за ціною до 100 кВт/год та більше 100 кВт/год, і так само поділяв пільговий обсяг електроенергії, чим порушив вимоги закону, оскільки соціальний обсяг електроенергії у розмірі 230 кВт/год ( 250 кВт/год на місяць до 31 грудня 2017 року) не повинен ділитися за ціною до та більше 100 кВт/год, є необґрунтованими, оскільки диференціація розміру оплати за електроенергію за обсяг, спожитий до 100 кВт год на місяць, та понад такий обсяг, передбачена Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 26 лютого 2015 року № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню» з урахуванням змін і доповнень на час виникнення спірних правовідносин.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що ним має оплачуватися лише обсяг спожитої електроенергії, що перевищує 230 кВт/год, ґрунтуються на помилковому тлумаченні ним норми підпункту 6 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 409 від 06 серпня 2014 року «Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування».

Зазначена норма передбачає, що для користування послугами з електропостачання (з 1 січня 2018 року) у житлових приміщеннях (будинках), обладнаних стаціонарними електроплитами, за наявності централізованого постачання гарячої води встановлено соціальний норматив - 110 кВт/г на місяць на сім`ю (домогосподарство) з однієї особи і додатково 30 кВт/г на місяць на кожного іншого члена сім`ї (домогосподарства) на житлове приміщення (будинок), але не більш як 230 кВт/г на місяць.

Тобто, 230 кВт/год на місяць є максимально допустимим соціальним нормативом, на який розповсюджується 100-процентна пільга, і який може бути застосовано, виходячи з кількості членів сім`ї особи, на кожного з яких пільга складає додатково 30 кВт/г на місяць.

Оскільки до жовтня 2018 року син позивача був неповнолітнім, ОСОБА_1 надавалась пільга на двох осіб у розмірі 140 кВт (110 кВт на нього та додатково 30 кВт на дитину). Після досягнення сином позивача повноліття ОСОБА_1 надавалась лише пільга у розмірі 110 кВт, що відповідає вимогам зазначеної вище норми. Підстав для надання йому пільги у розмірі 230 кВт/год не вбачається.

Посилання ОСОБА_1 на те, що у жовтні 2018 року йому нараховано пільгу на 135 кВт/год замість 140кВт/год, також є неспроможними, оскільки надання пільги у такому розмірі обумовлено тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 його син досяг повноліття, тому пільга щодо нього розрахована за неповний місяць.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, про що він повідомив відповідача, проте дотепер у квитанціях не зазначаються повністю його прізвище, ім`я та по батькові, а у повідомленнях про наявність боргу зазначаються дані його батька, що є порушенням з боку відповідача, не можуть бути взяті до уваги, оскільки відповідачем повідомлялось ОСОБА_1 про необхідність переукладення договору з ним замість батька та про порядок дій для переоформлення відомостей за особовим рахунком. Доказів вчинення ним відповідних дій не надано. Крім того, будь-яких вимог до відповідача, які б стосувались зміни даних за особовим рахунком, у прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 не заявлено.

Отже, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов та апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та він звільнений від сплати судового збору, підстав для перерозподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.