17.03.21
Провадження 2/235/62/21
Справа 235/4480/20
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі:

головуючого судді судді Філь О.Є.

за участю секретаря судового засідання Придворової В.В.

за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Покровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

22 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: автомобіль Mercedes-Benz 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0668, визнати за нею та відповідачем право власності по Ѕ частині зазначеного майна.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2015 року.

09 лютого 2016 року від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5 .

В жовтні 2019 року вони припинили шлюбні відносини та відповідач переїхав за іншою адресою.

11 березня 2020 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано.

За період перебування у шлюбі вони з відповідачем за сумісні кошти придбали автомобіль Mercedes-Benz 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0668, площею 2 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 25.11.2016 року, державну реєстрацію здійснено Управлінням Держгеокадастру у Красноармійському районі Донецької області.

Після розірвання шлюбу згоди з відповідачем щодо поділу спільного майна подружжя в добровільному порядку не було досягнуто, в зв`язку з чим вона вимушена була звернутись до суду з зазначеним позовом.

22 липня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. (а.с. 25).

24 липня 2020 року судом було витребувано інформацію щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_4 (а.с. 26).

Ухвалою судді від 24 липня 2020 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків (а.с. 27).

03 серпня 2020 року позивач усунула недоліки позовної заяви, надала позовну заяву з уточненням, в якій уточнила, що земельна ділянка кадастровий номер :09:000:0668, площею 2 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 25.11.2016 року, державну реєстрацію здійснено Управлінням Держгеокадастру у Красноармійському районі Донецької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована: Донецька область, Покровський ра1йон, Першотравнева сільська рада, а також просила звільнити її від сплати судового збору (а.с. 31-33).

Ухвалою судді від 03 серпня 2020 року було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору (а.с. 34).

Ухвалою судді від 03 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, надано відповідачу 15-денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження та призначено по справі підготовче засідання (а.с. 35).

Ухвалою судді від 03 серпня 2020 року було задоволено клопотання позивача про витребування доказів (а.с. 36).

06 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_4 адвоката Чумак І.М. на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на те, що земельна ділянка площею 2,0000 га, кадастровий номер :09:000:0668, була отримана відповідачем внаслідок безоплатної передачі її (приватизації), тому вона не підлягає розподілу. Щодо позовних вимог про розподіл автомобіля зазначено, що, звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу у ОСОБА_1 не було спору про розподіл майна, так як відповідач сплатив 186000 грн. позивачці, а потім під час судового засідання в присутності судді, коли ОСОБА_1 відмовлялась розірвати шлюб, відповідач передав їй ще 2000 доларів США. На отримані кошти від відповідача позивачка 05.05.2020 року придбала будинок за 146000 грн. Крім того, що перебуваючи в шлюбі сторони вирішили продати автомобіль у розстрочку ОСОБА_6 02.03.2020 року ОСОБА_6 в присутності свідків за розпискою придбала автомобіль Mercedes-Benz 318, 2007 року випуску, за 373500 грн з розстрочкою платежу, з першим внеском 186750 грн, а іншу половину суми зобов`язалась передати в момент підписання договору купівлі-продажу автомобіля (а.с. 59-61).

03 листопада 2020 року позивач ОСОБА_1 надала позовну заяву з уточненням, в якій просила визнати спільною сумісною подружжя наступне майно: автомобіль Mercedes-Benz 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0668, площею 2 га, дата державної реєстрації земельної ділянки 25.11.2016 року, державну реєстрацію здійснено Управлінням Держгеокадастру у Красноармійському районі Донецької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, розташована: Донецька область, Покровський район, Першотравнева сільська рада, визнати за кожним з них право власності по 1/2 частині зазначеної земельної ділянки, та з врахуванням того, що спірний автомобіль було продано, згідно звіту він має ціну 438884,66 грн, то просила стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину вартості автомобіля в розмірі 219442,33 грн (а.с. 80-82).

Ухвалою суду від 18 листопада 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві на їх обгрунтування підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснила, що за час шлюбу вони з відповідачем придбали земельну ділянку та автомобіль Mercedes-Benz, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згоди на продаж автомобіля вона не надавала, коштів від продажу автомобіля відповідач ОСОБА_4 їй не надавав. Кошти на придбання будинку, який був придбаний на її ім`я після розірвання шлюбу, давали її батьки.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Безрук А.В. в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позовній заяві на їх обгрунтування підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Чумак І.М. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, посилаючись на доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що позивачка у справі ОСОБА_1 її дочка. За період перебування у шлюбі дочка з ОСОБА_4 придбали два автомобіля, один з оформленням, другий без оформлення. Також на ОСОБА_4 була оформлена земельна ділянка. Дочка не знала, що ОСОБА_4 продав автомобіль. Жодних грошей на придбання житла для дочки він не надавав, будинок був придбаний 05.05.2020 року за 12300 доларів США, гроші на придбання будинку надавала вона з чоловіком.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що позивачку ОСОБА_9 він не знає, а відповідача ОСОБА_10 бачив два рази. 2 березня 2020 року в м. Покровську по вул. Братів Суріних за місцем проживання ОСОБА_11 він був свідком того, як ОСОБА_11 передала ОСОБА_12 гроші в розмірі 186750 грн за автомобіль Мерседес-Спринтер білого кольору. Дружини ОСОБА_10 при цьому не було, зі слів ОСОБА_10 він повинен був передати кошти дружині. Коли передавались гроші та писалась розписка він не бачив ні самого автомобіля, ні документів на нього, чому в розписці зазначено місто Добропілля, він не знає.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що знає ОСОБА_10 , оскільки з ним працював, а ОСОБА_9 , як його дружину. На початку березня у ОСОБА_14 вдома в місті Покровську він був свідком того, як ОСОБА_11 передала ОСОБА_12 186750 грн за автомобіль Мерседес-Спринтер, на той час номерний знак НОМЕР_2 , білого кольору. Це була 1/2 частина вартості автомобіля. ОСОБА_9 при цьому не була присутня, чи віддавав гроші ОСОБА_15 своїй дружині він не знає. В цей день ОСОБА_15 приїхав до ОСОБА_11 на цьому автомобілі. Чому в розписці зазначено місто Добропілля він не знає.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що знає ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . З ОСОБА_17 вона в дружніх стосунках, а з ОСОБА_18 не спілкується після того, як подружжя ОСОБА_19 розірвали шлюб. ОСОБА_20 потрібні були кошти для купівлі будинку для ОСОБА_18 , а вона з майбутнім чоловіком ОСОБА_21 хотіли придбати автомобіль. Тому 02 березня 2020 року вона передала ОСОБА_12 186750 грн за Ѕ частину вартості автомобіля Mercedes-Benz, білого кольору, номерний знак не пам`ятає. Вона власноручно написала про це розписку, при цьому були присутні також ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . ОСОБА_9 при цьому присутня не була, також їй не відомо, чи віддавав гроші ОСОБА_9 . ОСОБА_24 міг не бачити мікроавтобус, оскільки він заїхав до двору вже коли ОСОБА_25 знаходився в будинку. В розписці вона написала, що місцем передачі грошей було м. Добропілля, а не Покровськ, оскільки ОСОБА_15 там фактично проживав. Зазначений автомобіль після його продажу експлуатувався як її чоловіком ОСОБА_21 , так і ОСОБА_26 , який у них його орендував.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, свідків, повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 грудня 2015 року.

11 березня 2020 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області шлюб було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 13.04.2020 року (а.с. 8-9).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За час шлюбу ними було придбаний автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль було придбано 03.03.2018 року за договором купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ № 1444/2018/848136 від 03.03.2018 року да зареєстровано за ОСОБА_26 , що підтверджується реєстраційною карткою ТЗ (а.с. 91).

21.05.2020 року згідно договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ № 1444/2020/2006328 було здійснено перереєстрацію зазначеного автомобіля за новим власником ОСОБА_6 , що підтверджується реєстраційною карткою ТЗ (а.с. 92). Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу зазначено, що за домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 373500,00 грн (а.с. 67).

Крім того, згідно наказу № 576-СГ від 17 березня 2017 року ОСОБА_4 безоплатно у власність була надана земельна ділянка площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :09:000:0668) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Першотравневої сільської ради Покровського району Донецької області за межами населених пунктів (а.с. 64). Державна реєстрація цього права була проведена 10.04.2017 року (а.с. 65).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно роз`яснень п.п. 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття) 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя (постанова ВСУ від 25.11.2015 року № 6-2333цс15).

При цьому, докази у підтвердження придбання майна за особисті кошти повинен надати той з подружжя, який посилається на дану обставину.

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи за час шлюбу сторонами було придбаний автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 318 CDI, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , автомобіль було придбано 03.03.2018 року за договором купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ № 1444/2018/848136 від 03.03.2018 року да зареєстровано за ОСОБА_26 , що підтверджується реєстраційною карткою ТЗ (а.с. 91).

За правилом, встановленим ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В п. 25 цієї Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

В зазначеному випадку підстави для відступлення від засади рівності часток подружжя відсутні.

Засади шлюбу, а також правовідноси, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України.

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини 3 статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Попереднім звітом про оцінку транспортного засобу від 15.06.2020 року визначено попередню ринкову вартість автомобіляMercedes-Benz Sprinter 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 15.06.2020 року, яка становила 438884,66 грн. (а.с. 12-13).

Частина 1 статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів: 1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав до суду належних і допустимих доказів того, що автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, було відчужено ним за згодою дружини, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї або 1/2 частина отриманих від продажу автомобіля коштів була передана позивачці.

А саме, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_27 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 лише підтвердили, що ОСОБА_28 передавала ОСОБА_4 гроші в розмірі 186750 грн за Ѕ частину вартості спірного автомобіля, але їм не було відомо, чи надавала згоду на продаж автомобіля позивачка ОСОБА_1 та чи передавав ці кошти їй ОСОБА_4 , а лише виказував намір це зробити.

Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що спірний автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, що не заперечується сторонами, є цінним майном та неподільною річчю. Проте відповідач ОСОБА_4 здійснив його продаж іншій особі без згоди позивачки ОСОБА_1 , як другого з подружжя.

Оскільки вищевказаний автомобіль, який є спільним сумісним майном подружжя, який було відчужено відповідачем ОСОБА_4 без згоди дружини, а належних доказів того, що отримані ним кошти було використано в інтересах сім`ї або Ѕ частина отриманих від продажу автомобіля коштів була передана позивачці ОСОБА_1 суду не надано, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 частини автомобіляMercedes-Benz Sprinter 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 219442,33 грн.

При цьому суд з метою визначення розміру компенсації продажу спільного автомобіля не бере до уваги вартість його продажу в розмірі 373500,00 грн, оскільки така ціна продажу не є ринковою, а визначеноюза домовленістю сторін згідно договору купівлі-продажу (а.с. 67).

Згідно попереднього звіту про оцінку транспортного засобу від 15.06.2020 року визначено попередню ринкову вартість автомобіляMercedes-Benz Sprinter 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 15.06.2020 року, яка становила 438884,66 грн. (а.с. 12-13, 133-144).

Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень.

Відзив на позовну заяву представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Чумак І.М. був поданий 06 жовтня 2020 року, у відзиві жодним чином не оспорювався зазначений попередній звіт про оцінку транспортного засобу (а.с. 60-61).

Висновок експерта від 20.02.2021 року, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 318, реєстраційний номер НОМЕР_3 станом на 20.022021 року складає 357559,00 грн (а.с. 118-132), був поданий суду представником відповідача 17 березня 2021 року.

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обгрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

На підставі викладеного, судом не приймається зазначений доказ, а саме висновок експерта за результатами автотоварознавчого дослідження від 20.02.2021 року.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю земельної ділянки площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :09:000:0668) та визнання за кожним з подружжя права власності по Ѕ частині зазначеної земельної ділянки, то суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

В зазначеному випадку судом встановлено, що згідно наказу № 576-СГ від 17 березня 2017 року ОСОБА_4 безоплатно у власність була надана земельна ділянка площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :09:000:0668) із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебуває у запасі, без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства на території Першотравневої сільської ради Покровського району Донецької області за межами населених пунктів (а.с. 64). Державна реєстрація цього права була проведена 10.04.2017 року (а.с. 65).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є автомобільMercedes-Benz Sprinter 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був проданий відповідачем після розірвання шлюбу, а саме, 21.05.2020 року, тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь 1/2 частини вартості автомобіля в розмірі 219442,33 грн підлягають задоволенню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя земельної ділянки земельна ділянка площею 2,0000 га, в тому числі ріллі площею 2,0000 га (кадастровий номер :09:000:0668) та визнання за кожним з подружжя права власності по 1/2 частині зазначеної земельної ділянки, задоволенню не підлягають з наведених вище підстав.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, вказане, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов ОСОБА_1 задоволено частково на суму 219442,33 грн, тому розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь держави дорівнює 2194,42 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, ст. 364, 369 ЦК України, ст.ст. 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_9 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_4 автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_9 1/2 частину вартості автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 318, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розмірі 219442,33 грн (двісті дев`ятнадцять тисяч чотириста сорок дві гривні 33 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 2194,42 грн.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті та проголошена його вступна та резолютивна частина в судовому засіданні 17 березня 2021 року.

Повний текст рішення складено 23 березня 2021 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду, з врахуванням вимог п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України. Апеляційні скарги можуть бути подані протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_9 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: