ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

18 березня 2021 року

м. Харків

справа № 611/695/20

провадження № 22-ц/818/1529/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року в складі судді Коптєва Ю.А.,

у с т а н о в и в :

25 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона після смерті брата ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняла спадщину, а саме: нежитлове приміщення (літ. «А-1») загальною площею 63 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та нежитлове приміщення 1-го поверху № 4,5,6,7 (літ. «а») загальною площею 202,7 кв. м в літ. «А-1», вбиральня літ. «Б», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 05 лютого 2020 року між Барвінківською міською радою та нею було укладено договір оренди земельної ділянки, на якій розташовані нежитлові приміщення. ОСОБА_3 здійснював підприємницьку діяльність разом з ОСОБА_2 , між ними був укладений договір оренди від 12 листопада 2011 року, який в 2016 році був пролонгований на 5 річний термін, але втратив юридичну силу в зв`язку зі смертю орендодавця. Також 15 листопада 2016 року братом була оформлена довіреність на ім`я ОСОБА_2 строком на три роки, яка втратила юридичну силу в зв`язку зі смертю довірителя. Після отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на нежитлові приміщення вона звернулась до ОСОБА_2 з проханням звільнити приміщення та віддати їй ключі, але останній проігнорував її прохання.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 звільнити нежитлове приміщення (літ. «А-1») загальною площею 63 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та нежитлові приміщення 1-го поверху № 4,5,6,7 (літ. «а») загальною площею 202,7 кв. м в літ. «А-1», вбиральня літ. «Б», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язати ОСОБА_2 відшкодувати оплачену нею орендну плату за землю за 2019 рік в розмірі 11 701,89 грн та нараховану орендну плату за землю за 2020 рік в розмірі 22 479,94 грн.

01 грудня 2020 року ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

Клопотання мотивовано тим, що ним було подано апеляційну скаргу на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2010 року у справі № 2-2086/10, яким визнано за ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , право власності на прибудову до нежитлового приміщення та магазину, розташованих в АДРЕСА_2 , а тому, результат розгляду зазначеної апеляційної скарги буде прямо впливати на розгляд даної цивільної справи, та буде мати преюдиційне значення для вирішення даного спору. Отже, вказані справи є взаємопов`язані і розгляд справи № 611/695/20 неможливий до вирішення апеляційної скарги № 2-2086/10, що розглядається в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Барвінківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження - відмовлено. Клопотання представника відповідача ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі- задоволено. Провадження по цивільній справі № 611/695/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення та відшкодування сплаченої орендної плати за користування земельної ділянки зупинено до набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції по цивільній справі № 2-2086/10.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини у даній справі пов`язані з вирішенням справи № 2-2086/10, що перебуває на розгляді Харківського апеляційного суду, що є підставою для зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення по справі 2-2086/10 з огляду на приписи пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України.

09 грудня 2020 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що обставини на які посилається представник відповідача, не є підставою для зупинення провадження у справі.

ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами на підставі частини другої статті 369 ЦПК України.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 251ЦПК України визначені підстави зобов`язання суду зупинення провадження у справі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені судом самостійно у даній справі.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі. Ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

За пунктом 5 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Таким чином, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом з тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що існує об`єктивна неможливість розгляду даної цивільної справи до вирішення апеляційної скарги на рішення Барвінківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2010 року у справі № 2-2086/10, предметом якої є визнання права власності на прибудову до нежитлового приміщення та магазину, розташованих в АДРЕСА_2 .

Однак обґрунтування необхідності зупинення провадження у справі в ухвалі суду першої інстанції, що оскаржується в апеляційному порядку, відсутнє.

Між тим для правильного застосування положень пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд повинен встановити саме неможливість розгляду даної справи до вирішення іншої.

Предметом позову у даній цивільній справі є усунення перешкод у користуванні нежитловими приміщеннями що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_2 відшкодувати оплачену орендну плату за землю за 2019 рік в розмірі 11 701,89 грн та нараховану орендну плату за землю за 2020 рік в розмірі 22 479,94 грн.

Рішенням Барвінківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2010 року у справі № 2-2086/10 визнано за ОСОБА_3 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 , право власності на прибудову до нежитлового приміщення та магазину, розташованих в АДРЕСА_2 .

Вирішення апеляційної скарги ОСОБА_2 не впливає на можливість розгляду спору щодо усунення перешкод у користуванні нежитлових приміщень.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції не проаналізував предмети та підстави спорів у справах, не вказав, у чому полягає пов`язаність справ, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав, передбачених пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України для зупинення провадження у даній справі.

Крім того, зупинивши провадження у справі, суд порушив право позивача на справедливий суд та розумні строки розгляду справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено процесуальні норми у процесі розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зіставлення змісту наведених суджень із розумінням положень пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України переконує у тому, що оскаржуване судове рішення про зупинення провадження у справі не може бути залишене у силі, оскільки висновки, зазначені в ньому, є необґрунтованими, таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі, а, отже, підлягає скасуванню в частині зупинення провадження з направленням справи для продовження її розгляду до суду першої інстанції.

В частині відмови у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження ухвала скасуванню не підлягає, оскільки відповідно до статті 260 ЦПК України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. ОСОБА_1 в своїй позовній заяві заявлено клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Судом під час відкриття провадження вже вирішено питання про порядок розгляду справи, відповідно до частини третьої статті 274 ЦПК України, з врахуванням думки позивача. А отже, враховуючи зазначене, суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Керуючись п.6 ч.1 ст. 251, п.1,4 ч.1 ст. 353, ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 379, ст. ст. 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Барвінківського районного суду Харківської області від 02 грудня 2020 року скасувати в частині зупинення провадження цивільної справи № 611/695/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання звільнити нежитлове приміщення та відшкодування сплаченої орендної плати за користування земельної ділянки до набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції по цивільній справі № 2-2086/10, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 березня 2021 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина