Справа № 149/277/21
Провадження №2/149/218/21
Номер рядка звіту 59
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19.03.2021 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого (ї) судді Войнаревич М. Г.,

при секретарі Паламарчук Л. В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уланівської сільської ради про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2021 року позивач звернулася до суду із позовною заявою до Уланівської сільської ради про визнання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.09.2000 року помела бабушка позивача ОСОБА_2 , після смерті якої до успадкування залишилось спадкове майно у вигляді земельної частки (пай) розміром 2,77 в умовних кадастрових гектарах.

Однак у шестимісячний строк, позивач до нотаріальної контори не зверталася, оскільки їй не було відомо про наявність заповіту, відповідно до якого спадкодавець ОСОБА_2 заповіла належне їй право на земельну частку (пай). Про дані обставини позивачу стало відомо восени 2020 року. При зверненні до нотаріуса позивачу було роз`яснено, що нею пропущений шестимісячний строк для прийняття спадщини. У зв`язку із викладеним позивач вимушена звернутися із даним позовом до суду.

В підготовче судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, підтримує заявлені вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник Уланівської сільської ради в судове засідання не з`явився, суду наддав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.09.2000 року. (а.с.7)

Після смерті ОСОБА_2 до успадкування залишилось спадкове майно у вигляді права на земельну частку пай, розміром 2, 77 га в умовних кадастрових гектарах, належних на підставі сертифікату серії ВН № 038747 виданого Хмільницькою районною державною адміністрацією 26.08.1997 року, що підтверджується листом Відділу у Хмільницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 10.09.2020 року та книгою реєстрації сертифікатів. (а.с.9-11)

Відповідно до заповіту від 06.09.2000 року, ОСОБА_2 заповіла право на земельну частку пай, розміром 2, 77 га в умовних кадастрових гектарах, належних їй на підставі сертифікату серії ВН № 038747, виданого Хмільницькою районною державною адміністрацією 26.08.1997 року, ОСОБА_1 (а.с.8)

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ч.3 т. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В постанові Верховного Суду України від 26 червня 2019 року по справі № 656/1145/17 визначено, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Таким чином, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.

Згідно з пунктами 7, 209, 188, 214 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 283/8882 (чинних на час виникнення спірних правовідносин), довідки про заповіти (про наявність заповіту, його зміст та ін.) видаються особам, щодо яких було складено заповіт, а також органам, переліченим в абзаці третьому пункту 7, та спадкоємцям за законом тільки після смерті заповідача за умови подання свідоцтва про його смерть. При підготовці до видачі свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом шляхом витребування відповідних доказів перевіряє: факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, наявність та чинність спадкового договору, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво; перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини.

Встановивши, що ОСОБА_1 не була обізнаною про наявність заповіту, складеного на її користь, оскільки спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_2 не заводилася, й відповідно не були здійснені повідомлення та виклик спадкоємця за заповітом, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску позивачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

У зв`язку із викладеним суд вважає, що причина пропуску звернення до нотаріус із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк є поважною, а тому позовні вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 1268-1270, 1272 ЦК України та керуючись, ст. ст. 263-266, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Уланівської сільської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк - три місяці, необхідний для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Лозна Хмільницького району Вінницької області ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Войнаревич М. Г.