Апеляційне провадження № 22-ц/824/3765/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 372/709/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Обухівського районного суду Київськогї області від 3 грудня 2020 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Проць Т.В., -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про знесення самочинної будівлі.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі рішення Обухівської міської ради набув у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,1246 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0186. Поряд із цією земельною ділянкою розташована земельна ділянка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на якій розташований житловий будинок загальною площею 158,8 кв.м, який на праві спільної часткової власності належить відповідачам.

На його замовлення інженером-геодезистом проведено геодезичні роботи щодо обміру його земельної ділянки з якого вбачається, що відповідачі порушили його права шляхом незаконного будівництва самочинної прибудови на його земельній ділянці.

З огляду на викладене, просив зобовязати відповідачів шляхом знесення за власний рахунок самочинно збудованої будівлі на самовільно захопленій земельній ділянці.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 3 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він надав достатньо доказів на підтвердження своїх вимог, проте суд належним чином не дослідив надані докази та не надав їм належної оцінки.

Суд не надав також належної оцінки тому, що ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 визнали, що саме вони здійснювали будівельні роботи на його земельній ділянці. При цьому, не довели, що отримали від нього дозвіл на проведення будівельних робіт.

Посилався також на те, що в суді першої інстанції не проводив та не надавав експертизу, оскільки вважав обставину будівництва споруди на його земельній ділянці такою, що не підлягає доказуванню.

На час звернення з апеляційною скаргою замовив проведення експертизи, однак вказана не закінчена.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказувала, що 20.07.2012 року відповідачі згідно договору купівлі-продажу придбали у позивача, через його представника ОСОБА_4. , земельну ділянку загальною площею 0,0099 га, яка знаходиться під їхніми квартирами в таунхаузі, придбаними у позивача. У червні 2013 року вона погодила початок здійснення заливаки фундаменту добудови до будинку, в якому знаходиться її квартира. Всі роботи проводились в 2013 році за згодою позивача та його представників. Після закінчення будівельних робіт зі сторони позивача до відповідачів ніяких зауважень не надходило. Будівництво було закінчено в 2013 році, а з позовною заявою позивач звернувся до суду 21.02.2020, тобто з пропущенням строку позовної давності, що свідчить про безпідставність позовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволенні.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся за законом належно, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,1246 га що розташована за адресою АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯМ № 431482.

20.07.2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 придбали у ОСОБА_1 через його представника ОСОБА_4. земельну ділянку, загальною площею 0.0099 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору-купівлі продажу від 20.07.2012 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка загальною площею 0,0099 га кадастровий номер :01:002:0185, що розташована за адресою АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЙ № 349705. Частка у спільній власності становить 2/3 та 1/3 кожного відповідача відповідно.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер 27615097 від 02.10.2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що із зведеного плану земельних ділянок вбачається, що частина земельної ділянки ОСОБА_1 , на якій побудована частина житлового будинку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має кадастровий номер :01:002:0246, тобто відмінна від кадастрового номеру тієї земельної ділянки за захистом права на яку позивач звернувся до суду та яка має кадастровий номер :01:002:0186. Крім того, у вказаному зведеному плані досліджувана земельна ділянка ОСОБА_1 має різну площу 0,1246 га та 0,0013 га відповідно.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до вимог частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України для задоволення позову у цій категорії справ необхідно наявність таких фактів як неможливість перебудови об`єкту або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вказані висновки містяться в постановах Верховного Суду по справам: № 820/3183/16, № 813/6426/14. № 813/6284/14. № 814/2645/15, № 813/6423/14.

З огляду на викладене, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

До того ж, вказана добудова з`єднана фундаментом та стінами з фундаментом та стіною частини таунхаузу, проданого позивачем відповідачам, тобто є єдиною спорудою об`єднаною фундаментом та стінами.

Оцінюючи докази, наявні в матеріалах справи, доцільними є зазначені у відзиві ОСОБА_3 заперечення на апеляційну скаргу щодо того, що відповідачами не здійснювалося будівництво, а лише здійснено добудову.

З урахуванням наведеного вище, позивачем не надано доказів технічної можливості демонтажу добудови, без пошкодження конструкції споруди вцілому, не визначено також, що саме слід знести, розмір та конфігурацію (постанова Верховного Суду у справі № 726/824/15-ц від 21.05.2020).

Звертаючись з позовом до суду ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідачів звільнити частину належної йому земельної ділянки площею 0,0013 га кадастровий номер :01:002:0186 та на підтвердження свого порушеного права посилався на зведений план земельних ділянок, виготовлений інженером- геодезистом ОСОБА_7 .

Між тим, в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 надав витяг, згідно з яким зазначена позивачем земельна ділянка з кадастровим номером № :01:002:0186 за адресою: АДРЕСА_1 , за захистом порушеного права щодо якої він звернувся до суду, не існує та ОСОБА_1 не належить.

Таким чином є безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно порушення його права власності з боку відповідачів.

За таких обставин колегія суддів критично оцінює і наданий представником позивача висновок за результатми проведеної земельно-технічної експертизи № 2021/1 від 05.03.2021, складений судовим експертом Шкребтієм В.Г.

З огляду на викладене, доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 3 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 22 березня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: