Ухвала

Іменем України

19 березня 2021 року

м. Київ

справа № 532/2012/20

провадження № 61-1932ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із указаним вище позовом.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

УхвалоюПолтавського апеляційного суду від 06 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто.

Суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, керувався положеннями статті 44 ЦПК України, дійшовши висновку про безспірне допущення ОСОБА_1 зловживання його процесуальними правами, яке полягало у застосуванні ним образливих, ненормативних висловлювань на адресу суддів та їх роботи.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 січня 2021 року, в якій просить скасувати оскаржуване судові рішення та передати справу для продовження розгляду.

Заявник обґрунтовує касаційну скаргу тим, що при поданні апеляційної скарги він не зловживав своїми процесуальними правами, нецензурної лексики та ненормативні висловлювання на адресу судді не використовував.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 19 лютого 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 06 січня 2021 року залишено без руху

з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявнику надати нову редакцію касаційної скарги, викладену належним чином

з дотриманням усіх вимог до форми і змісту касаційної скарги відповідно до статті 392 ЦПК України.

На виконання вимог вищевказаної ухвали Верховного Суду ОСОБА_1 надіслав нову редакцію касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності судового рішення.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами

є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2,

11 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.

Статтею 356 ЦПК України визначені вимоги щодо форми та змісту апеляційної скарги.

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 357 ЦПК України.

Наведеною нормою не встановлено такої підстави для повернення апеляційної скарги, як зловживання процесуальними правами.

Водночас за правилами частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 (провадження № 11-82заі19) виходила з того, що нецензурна лексика, образливі та лайливі слова, символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду не можуть використовуватися ні у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах

і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до честі, гідності цих осіб з боку осіб, які такі дії вчиняють. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) судочинства, а також його завданню. З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені частиною третьою статті 44 ЦПК України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 містять образливі, ненормативні висловлювання на адресу суддів, які перебувають поза нормальним стилем спілкування, у першу чергу, у діловому мовленні, що використовується в офіційному спілкуванні (між установами, окремою особою і установою, між посадовими особами тощо). Крім того, ОСОБА_1 неодноразово використовує нецензурну лексику, лайливо характеризує суддів та їх роботу.

Враховуючи викладене, висновки суду апеляційної інстанції про допущення ОСОБА_1 зловживання його процесуальними правами, а відтак

і наявність підстав для повернення апеляційної скарги на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України, ґрунтуються на правильному застосуванні норм процесуального права.

Апеляційний суд правильно виходив із того, що використання вжитих ОСОБА_1 висловлювань виходить за межі нормальної, коректної та легітимної критики, що, наприклад, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) констатується як зловживання правом на подання заяви. Так цей Суд, застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу ЄСПЛ вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява № 67208/01; «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 04 лютого 2003 року, заяви № № 61164/00 і 18589/02; «Guntis Apinis проти Латвії» від 20 вересня 2011 року, заява № 46549/06).

Звертаючись до суду з відповідними процесуальними документами, заявникові хоч і надано право викладати їх на власний розсуд з дотриманням загальних вимог щодо форми та змісту, проте це не дає йому права свавільно використовувати неоднозначні звертання до учасників процесу, що можуть слугувати виявом неповаги до честі, гідності цих осіб, а також власні судження, твердження, роздуми, які трактуються двозначно та образливо

в цілому, що є неприпустимим та свідчить про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Водночас, заявникові роз`яснено судом апеляційної інстанції, що викладена судова оцінка його апеляційної скарги не позбавляє його права за наявності для того підстав подати апеляційну скаргу, добросовісно користуючись цим правом, тобто керуючись завданням цивільного судочинства, не використовуючи образливі висловлювання, виявляючи повагу до учасників судового процесу та виконуючи інші вимоги чинного цивільного законодавства України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2,

3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду

від 06 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживача та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць