Справа № 473/4175/20
РІШЕННЯ

іменем України

"19" березня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого - судді Вуїва О.В.,

за участю: секретаря судового засідання Ціліциної О.В., представника відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в якому вказував, що 29 серпня 2012 року між ним та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого банк надав останній кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 500 грн. та в подальшому збільшив до 2 000 грн., а відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 43,2 % річних (на прострочену частину кредиту - 86,4 % річних), з 01 серпня 2020 року - 42 % річних.

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплачувати неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплачувати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 86,4 % річних (з 01 серпня 2020 року - 60 % річних).

Проте позичальник умови договору належним чином не виконувала у зв`язку з чим станом на 26 жовтня 2020 року виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 13 822,96 грн., в тому числі:

- заборгованість за простроченим кредитом - 9 752,04 грн.;

- заборгованість за процентами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 4 070,92 грн.

Вказану заборгованість позивач просив стягнути з ОСОБА_2 у повному обсязі.

21 січня 2021 року від представника відповідачки ОСОБА_1 надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено факт узгодження сторонами усіх умов договору, зокрема плати за користування кредитом (процентів) та відповідальності за порушення умов договору (в тому числі ознайомлення та приєднання відповідачки до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також банківських тарифів).

03 лютого 2021 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив у якій представник зазначала, що 29 серпня 2012 року між банком та відповідачкою був укладений кредитний договір у вигляді підписаної позичальником анкети-заяви про приєднання, згідно якої остання ознайомилася та приєдналася до запропонованих банком Умов і правил надання банківських послуг, банківських тарифів, погодивши право банку змінювати розмір кредитного ліміту, процентної ставки тощо. В межах вказаного договору ОСОБА_2 отримала від банку кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, активно користувалася кредитними коштами, проте взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, внаслідок чого виникла заборгованість, що підтверджується належними та допустимими доказами (розрахунком заборгованості та випискою з рахунку позичальника). За таких обставин, представник банку просила про задоволення позову в повному обсязі.

09 лютого 2021 року від представника відповідачки ОСОБА_1 надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких останній просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено належним доказами наявності та розміру заборгованості за кредитним договором. В іншій частині заперечення представник відповідачки надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов.

09 березня 2021 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення щодо спору у яких представником підтверджено раніше викладені у відповіді на відзив доводи щодо позову та відносно заперечень сторони відповідачки.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

В судовому засіданні, яке проводилося без участі відповідачки ОСОБА_2 , її представник ОСОБА_1 позовні вимоги не визнав.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідачки та представника позивача, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації для вирішення спору.

Заслухавши пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема судом встановлено, що 29 серпня 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (на час розгляду справи - АТ КБ «ПриватБанк») уклав у письмовій формі з ОСОБА_2 кредитний договір б/н в якому сторони узгодили його умови.

Договір складається із анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, акцептованої банком.

Відповідно до договору банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого на платіжну карту кредитного ліміту з можливістю односторонньої зміни кредитодавцем розміру ліміту, який первісно встановив у розмірі 500 грн. та в подальшому збільшив до 2 000 грн.

Станом на 26 жовтня 2020 року банком нараховано позичальнику: заборгованість за простроченим кредитом - 9 752,04 грн.; заборгованість за процентами згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України - 4 070,92 грн.

Вказані нарахування банк мотивує тим, що кредитний договір складається із акцептованої банком анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, банківських тарифів, а також Умов і правил надання банківських послуг (до яких приєдналася позичальник).

При цьому, згідно Умов і правил надання банківських послуг, банківських тарифів відповідачка зобов`язалася щомісячно частинами повертати отриманий кредит, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 43,2 % річних (на прострочену частину кредиту - 86,4 % річних), з 01 серпня 2020 року - 42 % річних.

Наслідками порушення умов договору в частині своєчасного виконання зобов`язань позичальником є обов`язок останньої сплачувати неустойку (пеню, штрафи), а також, в разі порушення зобов`язань понад 180 днів, нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплачувати проценти за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 86,4 % річних (з 01 серпня 2020 року - 60 % річних).

Позичальник активно користувалася кредитом, проте кредитні кошти банку в повному обсязі не повернула та не сплатила проценти.

Аналізуючи вказані вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому, згідно ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин (договір) вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.

З матеріалів справи вбачається, що Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також банківські тарифи не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними, а підписана ОСОБА_2 анкета-заява позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку не містить умов щодо обов`язку позичальника нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати процентів за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 86,4 % річних (з 01 серпня 2020 року - 60 % річних).

В той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року у подібній справі за № 342/180/17 прийшла до наступних правових висновків: «Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Також Велика Палата Верховного Суду зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

З урахуванням правових висновків Великої Палати Верховного Суду, оскільки витяг з тарифів обслуговування кредитних карт АТ КБ «ПриватБанк» та витяг з Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису ОСОБА_2 , тому їх не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного сторонами 29 серпня 2012 року (у вигляді підписаної анкети-заяви). При цьому, сама анкета-заява не містить умов щодо узгодження сторонами обов`язку позичальника нести відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України у вигляді сплати процентів за період прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 86,4 % річних (з 01 серпня 2020 року - 60 % річних).

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді вказані умови, а тому в цій частині вимоги є безпідставними.

Що стосується нарахованої заборгованості за простроченим кредитом, то суд виходить з наступного.

З розрахунку заборгованості, що підтверджений випискою з рахунку позичальника вбачається, що протягом періоду кредитування (з 06 листопада 2017 року по 26 жовтня 2020 року) відповідачка скористалася кредитом на загальну суму 11 308,61 грн. (а.с. 8-10, 3-я колонка розрахунку заборгованості «витрати клієнтом кредитних коштів», а.с. 11-12) та в порядку виконання умов договору сплатила 12 775,89 грн. (а.с. 8-9, 21-а колонка розрахунку заборгованості «сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості», а.с. 10, 30-та колонка розрахунку заборгованості «сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості», а.с. 11-12).

В той же час банк самочинно, за власною ініціативою, без згоди клієнта та без узгодження з умовами договору частину нарахованої їй заборгованості за процентами погасив за рахунок наданого кредиту, що призвело до збільшення заборгованості за простроченим кредитом на 9 534,40 грн. (а.с. 8-10, 4-а колонка розрахунку заборгованості «відсотки, погашені за рахунок кредиту», а.с. 11-12).

Вказані нарахування банк мотивує тим, що можливість проведення операції з погашення процентів за рахунок кредиту передбачена Умовами і правилами надання банківських послуг (до яких приєдналася позичальник).

Проте, як встановлено раніше, Умови і правила надання банківських послуг в ПриватБанку, а також витяг з тарифів обслуговування кредитних карт АТ КБ «ПриватБанк» не містять підпису позичальника про ознайомлення з ними, а підписана ОСОБА_2 анкета-заява позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить умов щодо надання банку права на проведення операцій з погашення нарахованих позичальнику процентів за рахунок кредитних коштів.

Отже, підстави для проведення списання процентів (нарахування яких взагалі не передбачено умовами договору) за рахунок кредиту були відсутні, а тому вказана сума (9 534,40 грн.) є безпідставно нарахованою та підлягає виключенню із заборгованості за простроченим кредитом.

Таким чином, загальна сума проплат за кредитом перевищує (належну) нараховану заборгованість, що вказує на те, що банком не доведено наявності та розміру заборгованості за кредитним договором, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України також не підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року.

Суддя: О.В. Вуїв