головуючий у суді І інстанції П`ятничук І.В.
провадження № 22-ц/824/2279/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мостової Г.І.,

суддів: Рейнарт І.М., Сліпченка О.І.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Універсам № 12», ОСОБА_4 про відшкодування невиплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, відшкодування за час затримки розрахунку при звільнені, компенсації втрати частини доходів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з позовом про вирішення індивідуального трудового спору, про поновлення на роботі, відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу, моральної шкоди та просила: визнати незаконним наказ № 002-к від 29 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади продавця-касира ТДВ «Універсам № 12» з 29 січня 2016 року за власним бажанням та поновити ОСОБА_1 на посаді продавця-касира ТДВ «Універсам № 12» з 29 січня 2016 року; стягнути з відповідача ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_1 210 000 грн відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 січня 2016 року по 09 листопада 2017 року та 50 000 грн моральної шкоди.

15 грудня 2017 року позивач уточнила позовні вимоги та просила: визнати незаконним наказ № 002-к від 29 січня 2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади продавця?касира ТДВ «Універсам № 12» з 29 січня 2016 року за власним бажанням та поновити ОСОБА_1 на посаді продавця-касира ТДВ «Універсам № 12» з 29 січня 2016 року; стягнути з відповідача ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_1 210 000 грн відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 29 січня 2016 року по 09 листопада 2017 року (а.с. 17-18 т.1).

11 квітня 2018 року позивач звернулась до суду із заявою про зміну предмету позову, у якій просила: стягнути солідарно з відповідачів ТДВ «Універсам № 12», ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 210 000 грн відшкодування невиплаченої заробітної плати за час роботи на посадах контролера ІІІ категорії, продавця-касира ТДВ «Універсам № 12» з 03 січня 2013 року по 30 грудня 2015 року, з яких 150 000 грн заробітна плата з розрахунку 5 000 грн за один календарний місяць роботи, 60 000 грн премії, доплати, надбавки в зазначеному періоді.

Представники позивача подали заяву про зменшення позовних вимог (а.с. 144-145 т. 3), у якій просили стягнути солідарно з відповідачів ТДВ «Універсам № 12» та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 163 633 грн 47 коп., з яких 15 325 грн відшкодування невиплаченої заробітної плати за час роботи на посадах контролера ІІІ категорії, продавця-касира першої категорії ТДВ «Універсам № 12» за період 03 січня 2013 року по 29 січня 2016 року, 7 308 грн 47 коп. компенсації за невикористані відпустки у 2013, 2014, 2015 роках, 75 400 грн відшкодування за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2016 року по 30 червня 2018 року, 65 600 грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 03 січня 2013 року по сьогоднішній день 17 липня 2018 року.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 15 листопада 2018 року про закриття підготовчого провадження та призначення до судового розгляду встановлені позовні вимоги ОСОБА_1 : стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача 163 633 грн 47 коп., з яких:

15 325 грн у відшкодування невиплаченої заробітної плати за час роботи на посадах контролера ІІІ категорії, продавця-касира першої категорії ТДВ «Універсам № 12» за період з 03 січня 2013 року по 29 січня 2016 року;

7 308 грн 47 коп. в порядку компенсації за невикористані відпустки 2013, 2014, 2015 роках;

75 400 грн у відшкодування шкоди за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2016 року по 30 червня 2018 року;

65 600 грн компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 03 січня 2013 року по 17 липня 2018 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «Універсам № 12» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 7 308 грн 47 коп. У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено. Стягнуто з ТДВ «Універсам № 12» на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн 80 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, у частині відмови у задоволенні позовних вимог, представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги від 22 серпня 2019 року (вх. № 49288 від 22 серпня 2019 року) та від 18 липня 2019 року (вх. № 41795 від 18 липня 2019 року) та просять скасувати вказане рішення суду у частині не задоволених позовних вимог та просять ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача вказані суми.

В частині стягнення компенсації за невикористані відпустки у розмірі 7 308 грн 47 коп. рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права, а також неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до порушення прав відповідача.

Апеляційна скарга мотивована таким, що в день звільнення 29 січня 2016 року адміністрація товариства повинна була виплатити позивачу невиплачену заробітну плату за січень 2016 року та донарахування за попередні періоди роботи з 03 січня 2013 року по 29 січня 2016 року (з наданих наказів позивачу не доплачували посадовий оклад, премії, доплати, надбавки) у розмірі 15 325 грн., позивач не визнав жодної відомості про отримання нею заробітної плати та просив призначити експертизу, у призначенні якої їй було не правомірно відмовлено, відмовили у виклику свідків.

Оскільки, рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимогах, тому переглядається лише в цій частині.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

У судовому засіданні Київського апеляційного суду 10 лютого 2020 року представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали клопотання про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом, у якому просять тимчасово вилучити з ТДВ «Універсам № 12» докази.

Подане клопотання представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про тимчасове вилучення доказів для дослідження судом задоволено частково та тимчасово вилучено державним виконавцем для огляду судом у ТДВ «Універсам № 12: накази про призначення ОСОБА_1 на посаду контролера ІІІ категорії, встановлення їй посадового окладу, встановлення їй доплат, надбавок, виплату премій; накази про переведення ОСОБА_1 на посаду продавця-касира, встановлення їй окладу, встановлення їй доплат, надбавок, виплату премій; накази про звільнення ОСОБА_1 з роботи у ТДВ «Універсам № 12»; видаткові касові ордери, відомості з підписами ОСОБА_1 про отримання нею заробітної плати (посадового окладу, премій, доплат, надбавок) за період з 03 січня 2013 року по 30 грудня 2015 року та з 31 грудня 2015 року по день звільнення з роботи; колективний договір, правила внутрішнього трудового розпорядку ТДВ «Універсам № 12» з усіма додатками;

накази про прийняття на роботу головного бухгалтера, касира ТДВ «Універсам № 12»; посадові інструкції контролера ІІІ категорії, продавця-касира, генерального директора (у разі відсутності контракт), головного бухгалтера, касира ТДВ «Універсам № 12»; накази про визначення ОСОБА_1 робочого місця, ознайомлення з колективним договором, правилами внутрішнього трудового розпорядку, проведення інструктажів, з охорони праці, протипожежної безпеки, відомості про наявність шкідливих умов на робочому місці; докази наявності профспілкового комітету/організації на ТДВ «Універсам № 12».

На виконання ухвали суду представником відповідачем було надані відповідні оригінали документів на 186 аркушах відповідно до переліку наведеного на а.с. 188-190 т. 5.

Також, представником відповідача було надано банківські виписки по рахунку ТДВ «Універсам № 12» від 30 березня 2017 року, 31 березня 2017 року та 10 квітня 2017 року про перерахування на рахунок ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 55 000 грн з призначенням платежу - перерахунок заробітної плати, копію виписки з банківського рахунку позивача.

Представники ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали клопотання про призначення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 на відомостях про отримання нею заробітної плати за період з 03 січня 2013 року по 29 січня 2016 року, оплату просили покласти на рахунок позивача (а.с. 192?194 т. 5).

В судовому засіданні апеляційного суду 22 липня 2020 року було відібрано експериментальні зразки підпису позивача ОСОБА_1 та для надання представникам позивача часу для подання до суду вільних зразків підписів за 2013-2016 роки та ознайомлення позивача з оригіналами документів для визначення на яких аркушах підписи безперечно належать позивачу оголошено перерву на 14 вересня 2020 року (а.с. 218 т. 5).

Після оголошеної перерви позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судові засіданні призначені на 14 вересня 2020 року та 15 лютого 2021 року не з`явилися, подавали клопотання про відкладення розгляду справи,.

А також, позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали вимоги протокольної ухвали суду апеляційної інстанції та не надали витребувані докази, а саме: вільні зразки підписів позивача за 2013-2016 роки та не вказали об`єкт дослідження для проведення почеркознавчої експертизи, а саме: які саме відомості про отримання заробітної плати за період з 03 січня 2013 року по 29 січня 2016 року (100 аркушів), ОСОБА_1 не підписувалися.

З огляду на зазначене, підстави для призначення почеркознавчої експертизи підпису ОСОБА_1 на відомостях про отримання нею заробітної плати за період з 03 січня 2013 року по 29 січня 2016 року, відсутні у зв`язку з невиконанням позивачем вимог апеляційного суду та не наданням документів необхідних для проведення експертизи.

Судом встановлено, що позивач з 03 січня 2013 року працювала на посаді контролера ІІІ категорії у ТДВ «Універсам № 12» на підставі наказу № 002-к про прийняття на роботу ОСОБА_1 з 03 січня 2013 року на посаду контролера ІІІ категорії на умовах повного робочого дня з окладом згідно з штатного розпису - тимчасово, строком на один місяць (а.с. 93 т. 2). ОСОБА_1 з наказом ознайомлена.

01 вересня 2015 року позивача перевели на посаду продавця-касира, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до наказу № 002/1-К від 29 січня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади касира-контролера ІІІ категорії відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до наказу № 003/1-К про внесення змін до наказу № 002/1-к від 29 січня 2016 року, внесено зміни до наказу № 002/1-к, а саме: слова «контролера ІІІ категорії», замінено на слова «продавця-касира», таким чином наказ № 002/1-к викладено у такій редакції: ОСОБА_1 звільнити з 29 січня 2016 року з посади продавця-касира, згідно з пунктом 4 статті 40 КЗпП України (а.с. 98-99 т. 3).

Згідно з довідкою ТДВ «Універсам 12» позивач не була членом профспілкової організації ТДВ «Універсам 12».

Як вбачається з матеріалів справи позивач в день звільнення не працювала, з матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2017 року позивач письмово поштою звернулась до гендиректора ТДВ «Універсам 12» ОСОБА_4 з заявою, однак в вказаній заяві позивач жодним чином не вимагає виплати належних сум чи розрахунку при звільненні, а лише просить надати письмові пояснення з приводу її звільнення.

Позивач звернулася з позовом про стягнення 75 400 грн у відшкодування шкоди за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2016 року по 30 червня 2018 року, посилаючись на те, що при звільненні їй не виплатили заробітну плату, тому у зв`язку з затримкою виплати товариство повинно було виплатити за час затримки середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з матеріалів справи вказані обставини були предметом розгляду як при ухвалені рішення Києво-Святошинським районним судом Київської області від 04 жовтня 2017 року так і постанови Апеляційного суду міста Києва від 15 березня 2018 року у справі № 369/6590/17, де судом встановлено, що станом на день звільнення заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 була відсутня.

Таким чином, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення 75 400 грн відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 січня 2016 року по 30 червня 2018 року відповідно до статей 116, 117 КЗпП України.

Щодо позовних вимог про стягнення 65 600 грн компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 03 січня 2013 року по 17 липня 2018 року та про стягнення 15 325 грн невиплаченої заробітної плати за час роботи на посадах контролера ІІІ категорії, продавця-касира І категорії за період з 03 січня 2013 року по 29 січня 2016 року, колегія апеляційного суду враховує таке.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

Як вбачається з відомостей, наданих ТДВ «Універсам 12»за період з 03 січня 2013 року до 29 січня 2016 року ОСОБА_1 отримувала заробітну плату, що підтверджується її підписами. Оригінали вказаних документів додані до матеріалів справи.

Звертаючись з апеляційною скаргою, представники позивача вказували, що позивач не визнає жодної відомості про отримання нею заробітної плати.

Разом з тим, як було встановлено вище, позивач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не виконали вимоги протокольної ухвали суду апеляційної інстанції та не надали витребувані докази необхідні для проведення почеркознавчої експертизи за поданим ним же клопотанням, а саме: вільні зразки підписів позивача за 2013-2016 роки та не вказали об`єкт дослідження для проведення почеркознавчої експертизи, а саме: які саме відомості про отримання заробітної плати за період з 03 січня 2013 року по 29 січня 2016 року (100 аркушів), ОСОБА_1 не підписувалися.

Відповідно до статті 109 ЦК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Згідно з частинами 3, 4 статті 12, частинами 1, 6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

За змістом положень статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 квітня

2020 року у справі № 227/5138/18 (провадження № 61-14162св19), прийнятий у справі з подібними правовідносинами.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції вжито всіх вичерпних заходів для виклику та допиту в якості свідків осіб на які вказували представники позивача, а також неодноразово за клопотанням представників позивача витребовувалися необхідні для позивача, для підтвердження заявлених позовних вимог, документи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представників ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку крім випадків передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді І.М. Рейнарт

О.І. Сліпченко