Провадження № 2/932/1176/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., за участю секретаря судового засідання Тимощук К.А., представника позивача адвоката Ковріги О.І., представника відповідача адвоката Перевощикової Т.М., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за договором та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання удаваного правочину,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про поділ майна подружжя.

Справа була передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Шевцовій Тамарі Василівні (протокол автоматизованого розподілу від 19.12.2017).

Ухвалою суду від 29.12.2017 р. було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 23.01.2018 р. було задоволено клопотання позивача та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

14 травня 2018 р. до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій вона просила розірвати удаваний правочин, що укладений між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2018 р., справу передано в провадження судді ОСОБА_3 .

Рішенням Вищої ради правосуддя № 1044/0/15-20 від 23.04.2020 р. суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 було звільнено з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2020 р. справу передано в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_4 .

Рішенням Вищої ради правосуддя № 2049/0/15-20 суддю Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська було звільнено у зв`язку із поданням ним заяви про відставку.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2020 р. справу передано в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_5 .

Рішенням Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 02 грудня 2020 року суддю ОСОБА_5 було відсторонено від здійснення правосуддя.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.12.2020 р. справу передано в моє провадження.

Частиною 12 ст. 33 ЦПК України встановлено, що у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2021 року дана справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А., ухвалено рішення про повторне проведення підготовчого засідання, призначено його дату 25 лютого 2021 р.

Підготовче судове засідання було відкладено на 23 березня 2021 р. на 13 год. 00 хв.

В судове засідання з`явилися представник позивача, представник відповідача.

Представником позивача адвокатом Ковріга О.І. заявлено письмове клопотання про повернення зустрічної позовної заяви.

В підготовчому судовому засіданні судом поставлено на обговорення питання про закриття провадження у справі за позовними вимогами ОСОБА_2 за зустрічним позовом до ОСОБА_1 , про розірвання удаваного правочину.

Представник позивача проти закриття провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2 не заперечував.

Представник відповідача проти закриття провадження у справі за зустрічним позовом заперечувала. Пояснила, що договір укладався фізичною особою, в інтересах спільного майна подружжя, тому зустрічна позовна заява відповідає вимогам ЦПК України.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання удаваного правочину, суд вважає можливим закриття провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Судова юрисдикція це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до вимог ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вимогами ч. 1 ст. 19 даного Кодексу визначено справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів, а саме, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 20 даного Кодексу не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та четвертою статті 188 даного Кодексу визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить розірвати удаваний правочин, а саме договір про передачу прав орендаря та передачу товару від 16.12.2014 р.

При цьому як вбачається з вказаного договору, він укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 , а предметом договору є передача прав орендаря по всім договорам оренди, укладеними ФОП ОСОБА_1 до дати підписання цього договору для здійснення підприємницької діяльності. Також, згідно п. 2 названого договору, протягом одного місяця ФОП ОСОБА_1 зобов`язується передати ФОП ОСОБА_2 весь товар, який знаходиться у власності ФОП ОСОБА_1 .

Договір підписаний без заперечень сторонами власноручними підписами із прикладенням печаток фізичних осіб підприємців.

Поняття господарського договору не визначено чинним законодавством, проте згідно з усталеною практикою господарський договір має такі ознаки, які дозволяють відокремити його від інших видів договорів (правочинів), а саме: особливий суб`єктний склад (сторонами договору є суб`єкти господарювання); спрямованість на забезпечення господарської діяльності учасників господарських відносин; тісний зв`язок з плановим процесом, насамперед з внутрішнім плануванням учасників господарських відносин; поєднання в господарському договорі майнових та організаційних елементів; обмеження договірної свободи; можливість відступлення від принципу рівності сторін.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.

За статтею 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

За положеннями статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності (частина перша статті 320 ЦК України).

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна, має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Отже, з аналізу вищенаведених норм можна зробити висновок, що використання фізичною особою власного майна для здійснення підприємницької діяльності, є господарюванням, яке здійснюють суб`єкти господарювання, а опосередковується така діяльність господарськими договорами.

За наведених обставин, враховуючи суб`єктний склад сторін та предмет договору про передачу прав орендаря та передачу товару від 16 грудня 2014 року, суд констатує, що такий договір має ознаки господарського, а спір про визнання його удаваним та розірвання, не може розглядатись за правилами цивільного судочинства.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, до юрисдикції господарських судів відносяться справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до абз. 4 п. 3.11 Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», встановивши у розгляді справи, що певний правочин вчинено з метою приховати інший правочин (удаваний правочин), господарський суд на підставі частини другої статті 235 ЦК України має виходити з того, що сторонами вчинено саме той правочин, який вони мали на увазі, і розглянути справу по суті із застосуванням правил, що регулюють цей останній правочин. Якщо він суперечить закону, господарський суд має прийняти рішення про визнання його недійсним із застосуванням, за необхідності, відповідних правових наслідків.

Як стверджує в тексті зустрічної позовної заяви відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 , удаваний правочин, що укладений між сторонами, є за своєю правовою природою договором купівлі продажу та поставки. Проте ураховуючи, що даний договір було укладено між двома суб`єктами господарювання, суд вважає, що останній підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що провадження за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання удаваного правочину, необхідно закрити.

Суд також приходить до висновку про те, що закриття провадження в справі не порушує інтереси учасників справи та інших осіб.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 255 даного Кодексу, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, з`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає можливим закриття провадження в цій справі за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання удаваного правочину, оскільки даний зустрічний позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст. 222, 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про розірвання удаваного правочину, закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо, або через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська, протягом 15 днів з дня проголошення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 23 березня 2021 року.

Суддя І.А. Кондрашов