КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лапчевська О.Ф.,

секретар Горбачова І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Луєнком Юрієм Васильовичем, який діє на підставі договору, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року по цивільній справі за скаргою Національного університету біоресурсів і природокористування України на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Проца Віктора Степановича, заінтересована особа: ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року заявник НУБіП України звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Проца В.С., в якій просив визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Проца В.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 59667751 від 31.07.2019 з виконання виконавчого листа № 752/19847/16-ц, виданого 23.07.2019 Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з НУБіП України на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. та скасувати зазначену постанову;

визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Проца В.С. щодо винесення постанови від 31.07.2019 у виконавчому провадження № 59667751 про стягнення виконавчого збору з НУБіП України у розмірі 1 500,00 грн. та скасувати її.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2018 у справі № 752/19847/16-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки НУБіП України з 31.10.2016; стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 83 669,10 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2016 по 06.11.2018 та 3 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки НУБіП України з 31.10.2016 допущено до негайного виконання. Стягнуто з НУБіП України на користь держави 1 762,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.07.2019 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2018 змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з НУБіП України на користь ОСОБА_1 шляхом збільшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 83 669,10 грн. до 273 941,85 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на професійну правову допомогу адвоката, у сумі 15 000,00 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду від 28.02.2019 стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 21 380,00 грн. за надану правову (правничу) допомогу адвоката. В іншій частині вимог відмовлено. Зазначене рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.07.2019.

31.07.2019 старшим державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Процом В.С. відкрито виконавче провадження № 59667751 з виконання виконавчого листа № 752/19847/16-ц, виданого 23.07.2019 Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з НУБіП України на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. та про стягнення виконавчого збору з НУБіП України у розмірі 1 500,00 грн.

Зазначені рішення старшого державного виконавця Проца В.С. заявник вважає незаконними, посилаючись на те, що НУБіП України є державним закладом вищої освіти, який проводить свою діяльність за рахунок коштів державного бюджету і є бюджетною установою, а тому рішення про стягнення грошових коштів повинно виконуватись згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» органами Казначейської служби, що не було враховано державним виконавцем (т. 5 а.с. 119-124).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2019 скаргу НУБіП України на дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві Проца В.С., заінтересована особа: ОСОБА_1 , задоволено.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Проца В.С. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2019 у виконавчому провадження № 59667751 з виконання виконавчого листа № 752/19847/16-ц виданого 23.07.2019 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з НУБіП України на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн.

Скасовано постанову старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Проца В.С. про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2019 у виконавчому провадженні за № 59667751 з виконання виконавчого листа № 752/19847/16-ц, виданого 23.07.2019 Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з НУБіП України на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000, 00 грн.

Визнано неправомірними дії старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Проца В.С. щодо винесення постанови від 31.07.2019 у виконавчому провадженні за № 59667751 про стягнення виконавчого збору з НУБіП України у розмірі 1 500,00 грн.

Скасовано постанову від 31.07.2019 у виконавчому провадження № 59667751 старшого державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Проца В.С. про стягнення виконавчого збору з НУБіП у розмірі 1 500,00 грн. (т. 5 а.с. 181-187).

Постановою Київського апеляційного суду від 12.11.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26.09.2019 року скасовано, скаргу НУБіП України залишено без задоволення (т. 6 а.с. 165-170).

Постановою Верховного суду від 09.08.2021 касаційну скаргу НУБіП України задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 12.11.2020 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 7 а.с. 101-105зв.).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги. Зазначає, що постанови державного виконавця є правомірними, оскільки у відповідності до свого статуту НУБіП не є державним органом, він є розпорядником та власником не виключно бюджетних коштів та державного майна. Поряд з бюджетним фінансуванням та державним майном університет має й інші кошти та майно, які належать йому особисто як самостійній юридичній особі. У рішенні суду, яке підлягає виконанню, суд не вказав, що стягнення має здійснюватися виключно за рахунок коштів державного бюджету, таким чином апелянт вважає, що вищевизначений Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів спірні правовідносини не регулює (т. 6 а.с. 92-97).

Відзиву від учасників справи не надходило.

В судовому засіданні представник НУБіП України - Бова А.П. заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2018 у справі № 752/19847/16-ц ОСОБА_1 поновлено на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки НУБіП України з 31.10.2016; стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 83 669,10 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.10.2016 по 06.11.2018 та 3 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді доцента кафедри сільськогосподарських машин та системотехніки НУБіП України з 31.10.2016 допущено до негайного виконання. Стягнуто з НУБіП України на користь держави 1 762,00 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.07.2019 рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2018 змінено в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з НУБіП України на користь ОСОБА_1 шляхом збільшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 83 669,10 грн. до 273 941,85 грн. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з оплатою витрат на професійну правову допомогу адвоката, у сумі 15 000,00 грн.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду від 28.02.2019, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 17.07.2019, стягнуто з НУБіП України на користь ОСОБА_1 21 380,00 грн. за надану правову (правничу) допомогу адвоката. В іншій частині вимог відмовлено.

31.07.2019 старшим державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Процом В.С. 31.07.2019 відкрито виконавче провадження № 59667751 з виконання виконавчого листа № 752/19847/16-ц, виданого 23.07.2019 Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з НУБіП України на користь ОСОБА_1 судових витрат, пов`язаних з оплатою витрат на професійну правничу допомогу в сумі 15 000,00 грн. та про стягнення виконавчого збору з НУБіП України у розмірі 1 500,00 грн.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державних підприємств (установ, організацій) врегульований нормами Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження», з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно до п. 1.12. Статуту НУБіП України затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України від 02.05.2018 № 443 Університет є національним, самоврядним (автономним) державним закладом вищої освіти

Згідно ст. 2 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456 бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими.

Як передбачено п. 1.3. Статуту, органом управління Університету є Міністерство освіти і науки України.

НУБіП України є неприбутковою установою, що підтверджується рішенням від 27.10.2016 за № 005.

Відповідно до п. 11.2. Статуту фінансово-економічна діяльність Університету здійснюється за рахунок коштів державного бюджету за індивідуальними нормативами.

НУБіП України утримується за рахунок коштів Державного бюджету України і його фінансування повністю здійснюється через головного розпорядника коштів - Міністерства освіти і науки України, що підтверджується листом від 05.08.2019 № 16/37-19.

Розрахунково-касове обслуговування Університету здійснює Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві.

Отже, НУБіП Україні є державним закладом вищої освіти, який проводить свою діяльність за рахунок коштів державного бюджету і є бюджетною установою.

Як передбачено ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках, передбачених законом, рішення щодо стягнення майна та коштів виконуються органами доходів і зборів, а рішення щодо стягнення коштів банками та іншими фінансовими установами. Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. У випадках, передбачених законом, рішення можуть виконуватися іншими органами. Органи та установи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, не є органами примусового виконання. Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок).

Згідно п. 3 Порядку, зокрема, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів.

Пунктом 4 Порядку, на органи Казначейства покладені обов`язки, зокрема забезпечення у випадках, передбачених цим Порядком, зберігання виконавчих документів та ведення їх обліку; вжиття заходів до виконання виконавчих документів протягом установленого строку.

Згідно ст. 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа). Примусова реалізація майна юридичних осіб відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», із заявою про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 24 Порядку передбачено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів із рахунків боржника, подають до органу Державної казначейської служби України, в якому обслуговується боржник, документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку. Таким чином, виконавчий лист, боржником за яким є державний орган, підлягає виконанню органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, а не органами державної виконавчої служби.

Згідно з п. 1 п. 3 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, реалізацію державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів здійснює Державна казначейська служба України.

Відповідно до покладених завдань Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 цього Положення).

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 04.11.2020 справі № 199/125/17-ц (провадження № 61-6771св19), від 22.07.2020 у справі № 199/1672/16-ц (провадження № 61-45837св18).

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що НУБіП України не є державним органом, та є розпорядником і власником не виключно бюджетних коштів та державного майна, оскільки рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань НУБіП України є державною організацією (установою, закладом) - бюджетною установою, що фінансується за рахунок бюджету, і відкриття виконавчих проваджень у справах про стягнення коштів з бюджетної установи не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки виконання таких виконавчих листів здійснюється виключно органами Казначейства.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені та в його інтересах адвокатом Луєнком Юрієм Васильовичем, який діє на підставі договору відхилити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 26 вересня 2019 року по цивільній справі за скаргою Національного університету біоресурсів і природокористування України на дії старшого державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Проца Віктора Степановича, заінтересована особа: ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 31 грудня 2021 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська