У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» про заміну сторони у виконавчому провадженні, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в цивільній справі за позовом Публічного акціонернрого товариства «Акціонерний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року заявник звернувся до суду з заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні, видачу дубліката виконавчого документа та поновлення пропущенного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Посилається в заяві на те, що Солом`янський районний суд м. Києва 01 серпня 2012 року ухвалив рішення у цивільній справі 2609/11853/12 про стягнення заборгованості за кредитним договором №482/П/99/2008-980 від 25 липня 2008 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року було змінено стягувача ПАТ «КБ «НАДРА» на його правонаступника ТОВ «ФК «Інвест Хаус».

05 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та ТОВ «ФК ФОРТ» укладено договір про відступлення прав вимоги № Б/Н, згідно з умовами якого право вимоги за Кредитним договором №482/П/99/2008-980 від 25 липня 2008 рокуперейшло до ТОВ «ФК ФОРТ».

На виконання рішення суду було видано виконавчі листи.

Згідно з інформацією з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутні.

Вважає, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Стверджує, що процесуальний строк був пропущений через перебування первісного кредитора на стадії ліквідації, що виключає наявність вини ТОВ «ФК ФОРТ» як правонаступника.

Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити заяву та розглядати за відсутності представника заявника.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про час розгляду заяви повідомлялися належним чином, про причини неявки суд до відома не поставили.

У відповідності до положень ст. 442 ЦПК України суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Судом встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 01 серпня 2012 року задоволено позов ПАТ «Акціонерний банк «Надра» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з солідарно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 218 804, 19 гр. заборгованості за кредитним договором, 2 188, 05 гр. судового збору, а всього - 220 992, 24 гр.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 05 жовтня 2020 року було замінено первісного стягувача ПАТ «КБ`НАРА» його правонаступником ТОВ`ФК`Інвест Хаус».

05 листопада 2020 року між ТОВ «ФК «Інвест Хаус» та ТОВ «ФК ФОРТ» було укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги та майнових прав за Кредитним договором №482/П/99/2008-980 від 25 липня 2008 року.

Відповідно до Реєстру договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників/поручителів/заставодавців/дебіторів за такими договорами (266ПВ), що міститься у Додатку № 1 до Договору, ТОВ «ФК ФОРТ» набуває право грошової вимоги загальною сумою 363 812, 91 гр., що складається з:

-основного боргу - 112 471, 66 гр.;

-відсотків - 251 341, 25 гр.

/ а.с. 7 - 15 /

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 5 статті 15 Закону визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок:

1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги);

2) правонаступництва;

3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем);

4) виконання обов`язку боржника третьою особою.

Тобто, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, а саме процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

З цього випливає, що у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ст.15 Закону України "Про виконавче провадження" та ст. 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду № 61- 12076св18 від 21 березня 2018 року.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення в цій частині.

Щодо видачі дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення його до виконання, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

З точки зору закону дублікатом є документ, що видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта, в даному випадку виконавчого листа.

Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Підставою для видачі дублікату є заява стягувача або подання державного виконавця, в залежності від того, хто втратив оригінал виконавчого документа.

При цьому заявник має повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено та відповідно підтвердити їх доказами.

Звертаючись до суду, будь-яких доказів втрати виконавчого документа заявник не надав.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції Закону № 606- VIV від 21 квітня 1999 року на момент виникнення спору / виконавчий лист міг бути пред`явлений до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з ч.2 даної статті строки, зазначені у частині першій цієї статті,

встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання

рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом ч.5 ст.47 Закону повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно

пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків,

встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з вимогами п.1 ч.1, ч.ч.2,3 ст. 23 Закону у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється.

Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 17 листопада 2021 року в справі № 419/310/12, строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється, а повернення стягувачу виконавчого документа не позбавляє його права повторно пред`являти виконавчий документ до виконання.

За правилами ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням.

З огляду на викладене, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом із направленням його оригіналу є виключно квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Звертаючись до суду, заявником наданий лист Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» без дати та підпису,згідно з яким оригінали виконавчих листів були передані ТОВ`Інвест Хаус» відповідно до укладених Договорів про відступлення права вимоги.

При цьому будь-якої іншої інформації про звернення виконавчих документів до виконання та їх причину знаходження у стягувача на момент відступлення прав кредитора, вказаний лист не містить.

Будь-якої інформації з цього приводу від ТОВ`Інвест Хаус» заявником також надано не було, а тому у суду відсутні підстави вважати, що відсутність виконавчих листів у заявника та відсутність відкритих виконавчих проваджень щодо боржників у Автоматизованій системі виконавчих проваджень, свідчать про їх втрату в розумінні вимог закону.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» / в діючій редакції / виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Чинне законодавство пов`язує можливість відновлення судом пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання із наявністю поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин пропуску вказаного строку оцінюються судом, виходячи з наявності обставин, які об`єктивно перешкоджали заявнику (чи його попереднику) реалізувати своє право на пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом законодавчо встановленого строку.

Звертаючись до суду, заявник взагалі не повідомляє будь-яких обставин, пов`язаних з пред`явленням виконавчих листів до виконання, знаходження їх на виконанні та будь-яких вжитих органами виконавчої служби заходів до їх виконання та прийнятих рішень.

З урахуванням цього суд позбавлений можливості, з урахуванням викладеної вище позиції Верховного Суду, впевнитися в пропуску строку звернення виконавчих листів до виконання та наявності підстав для поновлення цього строку.

Крім того, згідно з ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Так, у рішенні «Пономарьов проти України» Суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

В рішенні «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд, гарантовані ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Крім того, в рішенні в справі «Хаджинастасиу проти Греції» зазначено також, що національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію.

Як зазначено вище, рішення в справі було ухвалено судом у 2012 році, тобто більше ніж 9 років тому.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» / в редакції Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року на момент ухвалення рішення та пред`явлення його до виконання / виконавчі документи у цивільній справі могли бути пред`явлені до виконання протягом року.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом ч. 2 ст. 30 Закону державний виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк.

Таким чином заявник, укладаючи договір про відступлення права вимоги, яке виникло на підставі ухваленого судом рішення в цивільній справі більше ніж через 9 років після його ухвалення, тобто після спливу встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання, не перевіривши підстави його невиконання, свідомо набув прав кредитора щодо проблемного боржника, не з`ясувавши взагалі питань, пов`язаних з виконанням рішення суду у попереднього кредитора.

З урахуванням цього, суд вважає, що заявник діяв необачно щодо себе, купуючи проблемний кредит, а тому ризики, пов`язані з укладенням вказаної угоди, лежать на ньому, і не можуть бути підставою для задоволення заяви в цій частині.

Керуючись ст. 55, 258, 260, 433, 442, п. 17.4 Перехідних положеньЦПК України, ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити частково.

Замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Хаус» / / його правонаступником Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» / 03035, м. Київ, Солом`янська площа, 2, офіс 102-Б, /.

В задоволенні решти заяви відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарженняна ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Л.А. Шереметьєва