УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/468/21

Номер провадження 2-к/495/1/2021

16 березня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайоннийсуд Одеської області

складі головуючого судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Чеботарьовій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський клопотання Інспекції Міністерства з податків і зборів Республіки Білорусь по Речицькому району про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Речицького району Гомельської області від 19.05.2014 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

27.01.2021 року на адресу суду надійшло клопотання Інспекції Міністерства з податків і зборів Республіки Білорусь по Речицькому району про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Речицького району Гомельської області від 19.05.2014 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 464 ЦПК України, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Якщо боржник не має місця проживання (перебування) або місцезнаходження на території України, або його місце проживання (перебування) чи місцезнаходження невідоме, питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцезнаходженням в Україні майна боржника.

З метою встановлення місця проживання боржника ОСОБА_1 , Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було направлено запити щодо зареєстрованого місця проживання боржника до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Київській області.

Згідно відповідей Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Київській області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим не значиться.

Згідно відповіді Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №02/15-29-1195 від 12.03.2021 року, дані щодо наявності у ОСОБА_1 будь-якого зареєстрованого майна відсутні.

Відповідно до клопотання та доданого до нього довідки, по виконавчому провадженню з виконання виконавчого листа №2-1150/2014 р. від 19.05.2014 року, виданого судом Речицького району в відділі примусового виконання Речицького району про стягнення з ОСОБА_1 суми 30,00 білоруських рублів, сума боргу за виконавчим провадженням не стягнута.

Зазначений вище виконавчий лист був виданий на підставі Рішення Речицького району Гомельської області Республіки Білорусь від 19.05.2014 року, яке набрало законної сили 30.05.2014 року.

Згідно статті 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили. Визнання та виконання таких рішень здійснюється у порядку, встановленому законом України (ст.82 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 53 Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах» від 22 січня 1993 року - клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню. До клопотання про дозвіл примусового виконання рішення додаються: а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення; б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена; в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання; г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.

Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Відповідно до ч.1 ст.462 ЦПК України, рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Порядок визнання та примусового виконання в Україні судових рішень (в тому числі, ухвалених судами Республіки Білорусь) на теперішній час врегульовано нормами Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах (Мінськ, 22.01.1993 року), Закону України «Про міжнародне приватне право», Цивільного процесуального кодексу (ЦПК) України (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року №2147-VІІІ), Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затв. наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року №1092/5/54, зареєстр. в МЮУ 02.07.2008 року за № 573/15264.

10 листопада 1994 року Верховною Радою України ратифіковано Конвенцію про правову допомогу та правові відносини в цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, яка набула чинності для України 14 квітня 1995 року і застосовується у відносинах України з Республікою Білорусь, Азербайджанською Республікою, Республікою Узбекистан, Російською Федерацією, Республікою Казахстан, Республікою Таджикистан, Республікою Вірменія, Киргизькою Республікою, Республікою Молдова, Грузією і Туркменістаном (Закон України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР).

Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР ратифіковано із застереженнями Конвенцію про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах (м. Мінськ, 22 січня 1993 року).

Відповідно до вказаного закону, Україна взяла на себе: зобов`язання щодо надання правової допомоги в обсязі, передбаченому статтею 6 Конвенції, за винятком визнання і виконання виконавчих написів; зобов`язання визнавати і виконувати рішення, винесені на територіях держав - учасниць Конвенції, передбачені пунктом «а» статті 51 Конвенції, за винятком нотаріальних актів щодо грошових зобов`язань.

Згідно з пунктом «а» ст. 51 «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує рішення, винесені на території інших Договірних Сторін, зокрема, рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов`язань, рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

Відповідно до ст.53 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», клопотання про вирішення примусового виконання рішення подається в компетентний суд сторони, що домовляється, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано до суду, який виніс рішення по справі у першій інстанції. Цей суд направляє клопотання суду, компетентному винести рішення по клопотанню.

У відповідності до п.12 Постанови ВСУ клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Пунктом 10 вищевказаної Постанови Верховного Суду України визначено, що під визначеним міжнародними договорами України судовим порядком розгляду клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) розуміється порядок провадження в цивільних справах, встановлений ЦПК. Тому при розгляді зазначених клопотань повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об`єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання.

Процесуальні правовідносини, які спрямовані на визнання та виконання рішень іноземних суддів в Україні врегулюванні у розділі ІХ чинного Цивільно-процесуального кодексу України.

Ч.1 ст. 463 ЦПК України передбачає, що рішення іноземного суду може бути пред`явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред`явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Інспекція Міністерства з податків і зборів Республіки Білорусь по Речицькому району звернулась із клопотанням до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Речицького району Гомельської області від 19.05.2014 року в частині стягнення державного мита 30,00 білоруських рублів, тобто з пропуском трьохрічного строку.

П. «е» ст..55 Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» передбачає, що у видачі рішення на примусове виконання може бути відмовлено у випадку якщо минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

В п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24.12.1999 року «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» зазначено, що клопотання про визнання й виконання рішень іноземних судів (арбітражів) суд розглядає у визначених ними межах і не може входити в обговорення правильності цих рішень по суті, вносити до останніх будь-які зміни.

Ч.1 ст.468 ЦПК України передбачає, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

П.5 ч.2 ст.468 ЦПК України передбачає, що якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Кодексом строк пред`явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні.

Враховуючи, що клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Речицького району Гомельської області від 19.05.2014 року в частині стягнення державного мита 30,00 білоруських рублів було пред`явлено з пропуском терміну, встановленого ст. 463 ЦПК України,- трирічного строку та як вбачається з матеріалів справи встановити зареєстроване місце проживання боржника ОСОБА_1 не вбачається можливим, то суд дійшов висновку, що Інспекції Міністерства з податків і зборів Республіки Білорусь по Речицькому району слід відмовити у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.462-469 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Інспекції Міністерства з податків і зборів Республіки Білорусь по Речицькому району про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Речицького району Гомельської області від 19.05.2014 року в частині стягнення державного мита з ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя