Провадження № 2/760/1817/21
В справі № 760/53/17-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря - Фареник А.О.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у січні 2017 року звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 30 000,00 дол. США боргу, що на момент звернення до суду по курсу НБУ становить суму, еквівалентну 766 757,25 гр.

Заочним рішенням суду від 15 серпня 2017 року позов було задоволено.

Стягнуто з відповідача 766 757, 25 гр. боргу та 6 890, 00 гр. судового збору.

У листопаді 2019 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року заочне рішення від 15 серпня 2017 року скасовано, справу призначено до судового розгляду.

При зверненні до суду позивач посилалася на те, що 20 березня 2014 року між нею та відповідачем був укладений Договір позики, за яким вона надала відповідачу в борг 30 000,00 дол. США зі строком повернення до 01 червня 2014 року.

Не дивлячись на сплив терміну виконання умов договору відповідач до цього часу борг не повернув, всіляко уникає зустрічей та не відповідає на телефоні дзвінки.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідач, будучи присутнім в попередніх судових засіданнях, проти позову заперечував, посилаючись на те, що він не підписував боргової розписки від 20 березня 2014 року та не знав про її існування.

В судове засідання 05 березня 2021 року не з`явився, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в приміщенні суду.

Враховуючи викладене та у відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача за наявними в справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За правилами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Встановлено, що 20 березня 2014 року між сторонами був укладений Договір позики,за яким позивачка передала відповідачу в борг 30 000,00 дол. США, про що відповідачем була видана власноручна розписка.

З розписки відповідача вбачається, що він зобов`язався повернути суму боргу до 01 серпня 2014 року .

/ а.с.4 /

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що борг відповідачем не повернутий до цього часу і його повернення останній уникає.

Ухвалою суду від 07 травня 2019 року за клопотанням представника відповідача в справі була призначена судова почеркознавча експертиза, проведення якої було доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз.

30 березня 2020 року справа повернулась до суду без виконання ухвали в зв`язку з відсутністю вільних та експериментальних зразків підпису відповідача для дослідження.

З матеріалів справи вбачається, що справа була направлена в експертну установу без експериментальних та вільних зразків почерку відповідача, оскільки вжиті судом заходи з метою їх відібрання результатів не дали в зв`язку з неявкою за викликом суду з цією метою самого відповідача та його представника.

/ а.с. 144 - 149 /

Після відібрання експериментальних зразків підпису та почерку відповідача справу повторно було направлено до експертної установи.

07 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання експертної установи про оплату вартості експертизи з доданим до нього рахунком для сплати.

Про вказане тричі було повідомлено представника відповідача за номером телефону, вказаного в матеріалах справи, який належить АО «АЛТЕКС», яке представляє інтереси відповідача в судовому засіданні.

05 лютого 2021 року справа експертною установою була повернута до суду без виконання ухвали в зв`язку з неоплатою відповідачем вартості проведення експертизи.

/ а.с. 140, 150 - 152, 181 - 193 /

В судовому засіданні 04 березня 2021 року відповідач зазначив, що ним було сплачено кошти за проведення експертизи та зобов`язався надати до суду квитанцію, в зв`язку з цим у справі було оголошено перерву на 05 березня 2021 року.

В судове засідання 05 березня 2021 року відповідач не з`явився, через електронну адресу суду його представник подав клопотання про розгляд справи без його участі на направив копію дубліката квитанції про сплату коштів на рахунок Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 02 грудня 2019 року у розмірі 9 106, 00 гр.

При цьому, відповідно до рахунку № 2724 від 30 листопада 2020 року, направленого до суду експертною установою, сума до сплати становила 13 075, 20 гр.

Крім того, з наданого дублікату квитанції вбачається, що відправником у ній зазначена невідома особа і інформація в дублікаті квитанції про оплату послуг експертизи не дає можливості ідентифікувати номер справи та учасників справи, в якій проводилася оплата.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в жовтні 2019 року справа знаходилася в суді, відповідач та його представник неодноразово викликався до суду з метою відібрання зразків почерку відповідача та витребування необхідних документів, необхідних для направлення справи в експертну установу та проведення експертизи.

Не дивлячись на переписку з цього приводу представника відповідача з секретарем судового засідання в месенджері в серпні 2019 року, до суду відповідач так і не з`явився.

З повідомлення КНДІСЕ від 16 березня 2020 року про неможливість надання висновку вбачається, що справа в експертну установу надійшла 17 жовтня 2019 року, а 04 листопада 2019 року експертом заявлено клопотання перед судом про надання вільних та експериментальних зразків підпису та почерку відповідача, які, не дивлячись на вжиті судом заходи перед направленням справи в експертну установу, не були витребувані у відповідача в зв`язку з ігноруванням викликів суду.

Будь-яка інформація про виставлений рахунок на оплату вартості експертизи при надходженні справи в експертну установу 17 жовтня 2019 року та направленні клопотання до суду, відсутня.

Після відібрання експериментальних зразків підпису та почерку відповідача справу повторно було направлено до експертної установи.

07 грудня 2020 року до суду надійшло клопотання експертної установи про оплату вартості експертизи з доданим до нього рахунком для сплати.

Про вказане тричі було повідомлено представника відповідача за номером телефону, вказаного в матеріалах справи, який належить АО «АЛТЕКС», яке представляє інтереси відповідача в судовому засіданні.

05 лютого 2021 року справа експертною установою була повернута до суду без виконання ухвали в зв`язку з неоплатою відповідачем вартості проведення експертизи.

Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку про оплату відповідачем вартості експертизи, і останній, не з`явившись до суду, даних обставин не довів.

/ а.с.140 - 152; 181 - 193 /

За змістом ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

За таких обставин суд вважає, що судом були вжиті всі можливі заходи для її проведення, експертиза не проведена саме з вини відповідача, що, з точки зору ст.109 ЦПК України, є ухиленням від її проведення.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

В той же час, з точки зору закону в разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивачка при зверненні до суду надала суду копію розписки відповідача, а оригінал розписки з 07 травня 2019 року міститься в матеріалах справи.

/ а.с. 4, 137 /

Наявність розписки у позивача є свідченням невиконання відповідачем умов договору позики.

Відповідач, ухиляючись від оплати вартості експертизи, не з`явившись в судове засідання, не надавши суду будь-яких доказів на спростування обставин, зазначених в позові, справжність наданих позивачем доказів не заперечив.

Виходячи з викладеного вище, невиконання відповідачем зобов`язань за договором позики, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення.

З боргових розписок відповідача вбачається і це підтвердила представник позивача, предметом позики була іноземна валюта - долари США.

За змістом ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.

При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 / від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Велика Палата прийшла до висновку, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

В судовому засіданні представник позивача просила стягнути з відповідача суму боргу в валюті позики.

Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом про стягнення боргу на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно ст.ст.76, 80, 229 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Це положення є одним із основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні принципу змагальності, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Як зазначено вище, відповідач ухилився як від проведення призначеної за клопотанням його представника судової почеркознавчої експертизи за даною розпискою, так і не проявляв зацікавленості у вирішенні спору, не з`являючись у судові засідання.

Будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність договірних відносин з позивачкою, окрім власних заяв, відповідач суду не надав.

Не появляючи зацікавленості в вирішенні спору та проведення експертизи, відсутності договірних відносин з позивачкою не довів.

Виходячи з цього, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідачем підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6 890, 00 гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст.15,16, 192, 524, 533, 1046, 1047, ч.1 ст.1049, ч.1 ст.1051 ЦК України, ст.ст.4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 // на користь ОСОБА_2 / адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_2 / 30 000, 00 доларів США боргу та 6 890, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 19 березня 2021 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва