Справа №522/2861/20
Провадження № 2/522/2933/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування транспортного засобу (майна) з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 19.02.2020 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про витребування транспортного засобу (майна) з чужого незаконного володіння.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є власником, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу, який було укладено 03 квітня 2019 року між ним та Малим товариством Велаліса та документу про реєстрацію ТЗ Н570672, транспортного засобу BAYER.MOT.WERKE/BMW 530D, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 . Також позивач посилається та те, що під час купівлі транспортного засобу ним було сплачено 3500 євро. У подальшому позивач, маючи намір продати автомобіль надав його ОСОБА_2 для тест-драйву на початку травня 2019 року. Але відповідач ОСОБА_2 автомобіль не повернув і тому ОСОБА_1 вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав на рухоме майно.

Ухвалою суду від 18 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 було прийнято до провадження та відкрито провадження у справі.

Через неявку сторін розгляд справи 18.05.2020 року був відкладений на 06.07.2020 року.

До суду 27.05.2020 року надійшов відзив на позов від відповідача, згідно якого заперечував проти позову та просив відмовити.

Розгляд справи через неявку сторін 06.07.2020 року був відкладений на 07.09.2020 року.

У підготовчому засіданні 07.09.2020 року ОСОБА_2 позов не визнав, заявив клопотання про доручення до матеріалів справи копії постанови ВС та Витяг з правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, проти закриття підготовчого засідання не заперечував. У підготовче засідання з`явився ОСОБА_1 , позов підтримав, проти закриття підготовчого засідання не заперечував.

Ухвалою суду від 07.09.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 24.11.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 24.11.2020 року був відкладений на 16.03.2021 року.

У судове засідання 16.03.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати за його відсутності та задовольнити позов.

Відповідач про час, дату та місце судового засідання сповіщався належним чином, однак до суду не з`явився без поважних причин, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що саме йому керівником компанії МТ «Веаліса» було передано в користування спірний автомобіль та видано довіреність на користування автомобілем зі строком довіреності до 05 березня 2020 року.

Інших заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за його відсутності суду відповідач не надавав та не заявляв.

Відповідно до ч.6ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно до п.п.6, 7 ч.2 ст.43ЦПКУкраїни учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Заяв про зміну місця проживання від відповідача не надходило, тому суд надсилав судову повістку на адресу, яка була раніше відома суду.

Крім того, ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розмішена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м.Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою.

Відповідно до ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, з огляду на належне сповіщення сторін та не повідомлення відповідачем причин неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін згідно ч.1 ст.223 ЦПК України.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення 23.03.2021р..

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 03 квітня 2019 року о 9.00 год. між Малим товариством Велаліса та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, а саме транспортного засобу BAYER.MOT.WERKE/BMW 530D державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , документ про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 . Вартість означеного транспортного засобу, згідно договору, складає 3500 (три тисячі п`ятсот) Євро.

Згідно довідки про зняття транспортного засобі з обліку від 03.04.2019р. виданогоДП «Регітра» (м.Вільнюс ) вбачається що спірний автомобіль було знято з реєстрації 03.03.2019р. Сертифікат був підготовлений на підставі даних Реєстру автомобільних перевезень Литовської республіки, такої довідки надано переклад.

Автомобіль BAYER.MOT.WERKE/BMW 530D державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 був переданий позивачем ОСОБА_1 ОСОБА_2 для тест-драйву з подальшим укладенням договору купівлі-продажу. Але спірний автомобіль позивачу відповідачем повернутий не був договір купівлі-продажу укладений не був.

На неодноразові звернення ОСОБА_1 до правоохоронних органів, з заявами отримував відповіді про відсутність складу кримінального правопорушення та Усатівським відділенням поліції Біляївського відділу поліції було надано відповідь за № 43/1-3508 від 30.07.2019 року про те, що факти зазначені в заяві відносяться до цивільно-правових відносин та надано роз`яснення що права на звернення до суду.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 Цивільного кодексу України .

Відповідно до ст.190ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

За змістом статей 317, 318 Цивільного кодексу України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 цього Кодексу).

Статтею 328ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Стаття 387ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується в тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває з його володіння.

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів). Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна з чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто у особи, яка не мала права ним розпоряджатися.

Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

Отже, в силу суті віндикаційного позову, лише власник майна може витребувати його від незаконно володіючої цим майном особи.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Як зазначено в п.п.19,23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст.13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування майна, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1,15-16, 190, 207, 317, 319, 321, 328, 387, 626, 628, 638 ЦК України, ст.ст. ст.ст. 2, 4, 12, 13, 30, 43-44, 49, 76 - 81, 82, 83, 89, 95, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування транспортного засобу (майна) з чужого незаконного володіння задовольнити

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , автомобіль BAYER.MOT.WERKE/ НОМЕР_6 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , документу про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) судовий збір 966, 00 грн.(дев`ятсот шістдесят шість гривень 00 копійок)

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 23.03.2021 року.

Суддя: Домусчі Л.В.