ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року

м. Харків

справа № 2027/2669/2012

провадження № 22-ц/818/945/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів: Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Супрун Я.С.,

учасники справи:

боржник - ОСОБА_1

стягувач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2020 року в складі судді Скотаря А.Ю. по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДНІПРОФІНАНСГРУП» про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, -

УСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою від 23.09.2020 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в обґрунтування якої зазначив, що Московським районним судом м. Харкова 31.08.2018 виданий виконавчий лист № 2027/2669/2012 на примусове виконання заочного рішення суду від 16.08.2012, виконавче провадження здійснюється приватним виконавцем Бабенко Д.А.

Заявник вважає, що виконавчий лист видано помилково виходячи з наступного: ухвалою суду від 03.12.2014 здійснено заміну сторони виконавчого провадження, оскільки на той час виконавче провадження знаходилось в органі Державної виконавчої служби. Представник ПАТ «Дельта Банк» при зверненні до суду з заявою про видачу нових виконавчих листів посилався на те, що при відкритті апеляційного провадження виконавчі листи повернуті первісному стягувачу ПАТ «Кредобанк», а тому просив видати нові листи із зазначенням нового стягувача. Проте видача листів є помилковою, оскільки за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист, а замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат. У разі, коли за результатами перегляду справи апеляційною інстанцією оскаржене рішення залишене без змін, новий виконавчий лист на його виконання не видається, а виконується раніше виданий лист. У випадку, коли такий лист було втрачено, то видається його дублікат. Дані про те, що виконавчий лист був втрачений та виникла необхідність видати його дублікат і розглядалося відповідне питання в матеріалах справи відсутні, а чинне на момент видачі виконавчих документів процесуальне законодавство та Закон України «Про виконавче провадження» не передбачали можливості отримання нового виконавчого листа для виконання одного і того ж судового рішення, ухваленого в одній і тій же цивільній справі.

Крім того, заявник зазначив, що стягувачем пропущений строк для пред`явлення виконавчого документу на виконання, оскільки вказаний строк неодноразово переривався та, враховуючи набрання чинності новим Законом України «Про виконавче провадження», зазначений у виконавчому листі строк його пред`явлення для виконання є невірним і закінчився на час його пред`явлення. Просить заяву задовольнити, визнати виконавчий лист № 2027/2669/2012, виданий Московським районним судом м. Харкова 31.08.2018 на примусове виконання заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2012 таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано виконавчий лист Московського районного суду м. Харкова від 31.08.2018 у справі № 2027/2669/2012 таким, що не підлягає виконанню.

Судове рішення мотивовано тим, що доводи заяви в частині пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання не є помилковими, оскільки оцінювались судом та були відхилені при розгляді попередньої заяви, що не спростовує факту видачі виконавчого листа на виконання одного і того ж рішення повторно за відсутності відомостей про втрату первинних виконавчих листів, виданих судом 17.12.2012 та ухвали про видачу їх дублікатів, тобто виконавчий лист видано двічі з одного і того ж питання, відтак суд вважає доводи заявника в цій частині цілком обґрунтованими та враховуючи позицію нового стягувача, який проти задоволення заяви не заперечує, визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Бабенко Д.А. посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не залучив до участі у справі щодо розгляду заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню приватного виконавця Бабенка Д.А. на примусовому виконанні у якого знаходиться виконавчий лист Московського районного суду м. Харкова від 31.08.2018 у справі № 2027/2669/2012 (ВП № 57979558). При винесені оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не враховані висновки судів першої та апеляційної інстанцій, викладені в процесуальних документах, що винесені за результатами розгляду попередніх заяв ОСОБА_1 , що були подані ним раніше. При ухвалені судового рішення судом першої інстанції не надано належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та ухвалою від 24 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.

До суду апеляційної інстанції надійшли письмові пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо фактичних обставин справи та клопотання про закриття апеляційного провадження.

В обґрунтування доводів клопотання зазначає, що приватним виконавцем у скарзі не наведено який саме його законний інтерес та право порушено оскарженою ухвалою.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення з`явившихся учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. слід закрити з наступних підстав:

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване особою, яка не брала участь у справі повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується Статтею 6 ч. 1, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (Beles and others v. the Czech Republic (Белеш та інші проти Чеської Республіки), § 49).

Кожен має право на судовий розгляд справи, що стосується його «цивільних прав та обов`язків».

Таким чином, у статті 6 ч. 1 представлено «право на суд», разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (Golder v. the United Kingdom (Голдер проти Сполученого Королівства), § 36). «Право на суд» та право на доступ не є абсолютними. Права можуть бути обмежені, але лише таким способом та до такої міри, що не порушують зміст цих прав (Philis v. Greece (Філіє), § 59; De Geouffre de la Pradelle v. France (Де Жуфр де ла Прадель проти Франції), § 28, і Stanev v. Bulgaria (Станєв проти Болгарії) [ВП], § 229).

Нормами національного закону надано право на оскарження в апеляційному порядку рішень суду, в тому числі фізичній особі, яка не брала участь у справі, якщо суд вирішив питання про її цивільні права та обов`язки.

В той же час, згідно зі ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право на ефективний судовий захист - справедливий суд, разом з правом на доступ до суду, має особа, якщо справа стосується її «цивільних прав та обов`язків».

Таким чином, норми національного закону кореспондують ст. 6 ч. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського Суду з прав людини.

Отже, суд апеляційної інстанції може захистити право особи, яка не брала участі у справі, лише у разі якщо суд першої інстанції вирішив питання про її права та обов`язки. Відсутність хоча б однієї з умов надання судового захисту суб`єктивного права виключає можливість задоволення матеріально-правових вимог особи. Інше б суперечило основному завданню цивільного судочинства, - захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ст. ст. 1, 3 ЦПК (у редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваного рішення),ст.ст. 2, 4 ЦПК України (у редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року), ст. ст. 15, 16 ЦК, абз. 2 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).

Судом встановлено, що предметом перегляду судом апеляційної інстанції є судове рішення ухвалено за заявою боржника про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2012 позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволений та з останнього стягнуто 449652,18 доларів США, що станом на 20.01.2012 становило 3992120,98 грн, судові витрати у розмірі 2319 грн. (т. 1, а.с. 65, 66).

Ухвалою суду від 03.12.2014 задоволено заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження та замінено первісного стягувача ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк» (далі Банк) (т. 1, а.с. 94, 95).

05.09.2016 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення відмовлено (т. 1, а.с. 193).

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 12.12.2016 заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 16.08.2012 залишено без змін (т. 1, а.с. 255-258).

29.08.2018 представник Банку звернувся до суду з заявою про видачу нових виконавчих листів в зв`язку з поверненням старих постановою державного виконавця через апеляційне оскарження рішення. На вказану заяву судом направлено до Банку копію ухвали та виконавчі листи із зазначенням стягувача ПАТ «Дельта Банк» (т. 1, а.с. 261-263, т. 2 а.с. 42, 43).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.12.2019 заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню задоволено (т. 2, а.с. 214-216).

Під час розгляду апеляційних скарг на вказану ухвалу Харківським апеляційним судом ухвалою від 25.05.2020 залучено ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» в якості правонаступника ПАТ «Дельта Банк» (т. 3, а.с. 66).

З заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» від 16.09.2020 року вбачається, що товариство не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 та постановлення ухвали суду, якою буде визнано виконавчий лист № 2027/2669/2012 від 31.08.2018 таким, що не підлягає виконанню. Товариство погоджується, що виконавчий лист повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню з урахуванням доводів викладених в заяві ОСОБА_1 .

Взаємний аналіз норм ст. ст. 352, 362 ЦПК України свідчить про те, що суд апеляційної інстанції лише в межах відкритого апеляційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції та подала апеляційну скаргу після спливу річного строку з дня складання повного тексту судового рішення.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 27 грудня 2018 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2027/2669/2012, виданого 31 серпня 2018 року Московським районним судом м. Харкова з примусового виконання рішення заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованості за кредитним договором № 0709/63/07-С від 18 жовтня 2008 року в розмірі 499 652,18 доларів США, що еквівалентно 3 992 120,98 грн. В постанові зазначено, що стягувачем є ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 58-59 т. 2).

Ухвалою Московського районного суду від 24 вересня 2019 року зупинено виконання за виконавчим листом 2027/2669/2012 (а. с. 140 т. 2).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. від 22.10.2020 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа 2027/2669/2012 (т. 3 а.с. 226).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. зазначає, що суд не залучив його до участі у справі та ухвалив судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що розгляд справи було здійснено у відповідності до вимог ст. 432 ЦПК України з повідомленням саме боржника та стягувача, який наполягав на розгляді справи без його участі та не заперечував проти задоволення заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ст.ст.78-81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2010 року Мушта проти України (Заява N 8863/06) суд нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

В матеріалах справи відсутні докази, того, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.10.2020 вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки приватного виконавця Бабенко Д.А.

Тому судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні судового рішення не вирішував питання про права та обов`язки приватного виконавця Бабенко Д.А., а тому він не є особою, що має право на оскарження рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, клопотання Бардіна І.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження належить задовольнити та закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Д.А. на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2020 року.

Керуючись ст. ст. 252, 362 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ :

Клопотання ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , про закриття апеляційного провадження - задовольнити.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенка Дмитра Анатолійовича на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 5 жовтня 2020 року- закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року.

Головуючий - О.Ю. Тичкова

Судді : О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук