Постанова

Іменем України

19 березня 2021 року

м. Київ

справа № 554/7291/19

провадження № 61-730св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Українська залізниця»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави в складі судді Тімошенко Н. В. від 10 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду в складі колегії суддів: Обідіної О. І., Кузнєцової О. Ю., Прядкіної О. В. від 30 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця»), в якому просив визнати незаконним і скасувати наказ Виробничого підрозділу «Плтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» « 92/ос від 12 липня 2019 року, яким було звільнено ОСОБА_1 12 липня 2019 року з посади заступника начальника за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, внаслідок невідповідності виконуваної роботи за станом здоров`я; поновити його з 12 липня 2019 року на посаді заступника начальника загону виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця»; стягнути з АТ «Українська залізниця» заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 12 липня 2019 року по час завершення розгляду справи в суді з розрахунку середньоденної заробітної плати, що становить 921,65 грн; стягнути з АТ «Українська залізниця» грошові кошти в сумі 34 101,05 грн за затримку розрахунку при звільненні; вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність з боку роботодавця порушень трудового законодавства при здійсненні процедури звільнення працівника з займаної посади та прийняв до уваги як достатню правову підставу для звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України медичну довідку про непридатність ОСОБА_1 за станом здоров`я виконувати покладені на нього трудові обов`язки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову в позові, зазначив про те, що у зв`язку з неможливістю працівником ОСОБА_1 внаслідок стану здоров`я виконувати покладені на нього обов`язки на посаді заступника начальника з пожежного нагляду та технічних заходів охорони, місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку щодо законного звільнення позивача на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року, у якій заявник просить скасувати зазначені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме, суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 523/8055/16-ц, від 20 грудня 2018 року у справі № 521/17982/16-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 522/5656/16-ц, від 19 серпня 2019 року у справі № 711/7311/16-ц, від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 755/19954/15-ц; постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс14; ухвалі Верховного Суду України від 15 грудня 2010 року у справі № 6-20213св09 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); відсутній Висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у правовідносинах щодо чіткого визначення документів, які є підставою для звільнення працівника за пунктом другим статті 40 КЗпП України (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази, необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів, встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини другої статті 389, пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

У березні 2021 року на адресу Верховного Суду від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , у якій заявник просить зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що оскаржувані судові рішення є законними та обгрунтованими, підстав для їх скасування з мотивів, викладених в касаційній скарзі, немає.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року відкрито провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу № 554/7291/19 з Октябрського районного суду м. Полтави.

Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем та обіймав посаду заступника начальника з пожежного нагляду та технічних засобів охорони виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» РФ «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця», що відповідно штатному розкладу на 2017, 2018, 2019 роки.

Згідно з посадової інструкції заступника начальника з пожежного нагляду та технічних засобів охорони, з якою позивач був ознайомлений при прийнятті на роботу, в обов`язки останнього входили виїзди на великі пожежі, в необхідних випадках він мав приймати на себе керівництво гасіння пожежі або роботою пожежних підрозділів по ліквідації наслідків аварій і стихійних лих.

При прийнятті на роботу у відповідності до Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затверджених наказом МОЗ України від 21 травня 2007 року№ 246, ОСОБА_1 був направлений на попередній медичний огляд з метою встановлення його придатності до роботи на посаді заступника начальника загону, за результатами якого 04 липня 2017 року був направлений на зазначену посаду.

При проходженні чергового щорічного медичного огляду працівників в 2018 році ОСОБА_1 також був визнаний придатним до роботи за посадою.

При проходженні щорічного медичного огляду в 2019 році, згідно медичної довідки № 1451 від 21 червня 2019 року, ОСОБА_1 був визнаний придатним до роботи на посаді заступника начальника (з пожежного нагляду та технічних засобів охорони).

Вищевказана посада входить до переліку категорій працівників, які повинні проходити щорічні (періодичні) медичні огляди.

На підприємстві щорічно розробляється та погоджується з органами Держпраці порядок організації проходження певними категоріями працівників періодичних медичних оглядів.

Указаний перелік працівників узгоджувався з заступниками начальника загону, в тому числі і з ОСОБА_1 , за напрямками діяльності кожного та головою профкому профспілки загону, а потім затверджувався наказом начальника загону.

До визначеної Порядком проходження медичних оглядів категорії працівників була визначена посада заступника начальника з пожежного нагляду та технічних засобів охорони.

За результатами огляду лікарями медичної комісії, лікарем терапевтом було встановлено діагноз - гіпертонічна хвороба ІІ ступеня та ішемічна хвороба серця, у зв`язку з якими позивач був визнаний непридатним виконувати покладені на нього обов`язки заступника начальника виробничого підрозділу.

Після отримання роботодавцем медичної довідки про непридатність працівника ОСОБА_1 виконувати роботу на посаді заступника начальника загону (з пожежного нагляду та технічних засобів охорони) за медичними протипоказаннями, по загону було видано наказ від 24 червня 2019 року № 318 «Про тимчасове відсторонення ОСОБА_1 від виконання посадових обов`язків».

З метою подальшого працевлаштування працівника, підприємство 25 червня 2019 року повідомило ОСОБА_1 про наявність вакантних посад у Полтавському загоні воєнізованої охорони, а вже 01 липня 2019 року поінформувало про перелік вакантних посад регіональної філії «Південна залізниця» станом на 24 червня 2019 року та надало перелік вакантних посад АТ «Укрзалізниця» станом на 01 квітня 2019 року, попередивши про необхідність до 10 липня 2019 року письмово повідомити про прийняте рішення щодо можливості переведення на одну із запропонованих посад.

З огляду на письмову відмову від переведення на запропоновані йому вакантні посади, листом 09 липня 2019 року голові профкому первинної профспілкової організації виробничого підрозділу «Полтавський загін воєнізованої охорони» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Українська залізниця» було запропоновано надати згоду на звільнення позивача з роботи у відповідності до вимог пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

12 липня 2019 року відбулося засідання профкому за участю працівника ОСОБА_1 , де він надавав пояснення з приводу свого звільнення та йому повторно запропоновано вибрати одну з вакантних посад для можливого подальшого працевлаштування. У зв`язку з відмовою від запропонованих посад, профкомом була надана згода на звільнення ОСОБА_1 з підстав пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України.

Вищевказані обставини стали підставою для видачі наказу № 92/ос від 12 липня 2019 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Частина друга статті 40 КЗпП України передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я.

У частині першій статті 170 КЗпП України встановлено, що працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку.

Відповідно до частини п`ятої статті 6 Закону України «Про охорону праці» працівника, який за станом здоров`я відповідно до медичного висновку потребує надання легшої роботи, роботодавець повинен перевести за згодою працівника на таку роботу на термін, зазначений у медичному висновку, і у разі потреби встановити скорочений робочий день та організувати проведення навчання працівника з набуття іншої професії відповідно до законодавства.

Невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі - це документально підтверджена неможливість продовжувати виконання роботи працівником за умови, що така робота потребує певної кваліфікації чи стану здоров`я.

Згідно частини третьої статті 39 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК.

Доказами невідповідності працівника займаній посаді чи виконуваній роботі через стан здоров`я можуть бути відповідні медичні висновки МСЕК, якими працівника визнано особою з інвалідністю і йому рекомендовано роботу іншу, ніж та, яку він виконує.

Вирішуючи спір, врахувавши вказані норми матеріального та процесуального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суди попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки звільнення позивача із займаної посади (заступник начальника виробничого підрозділу) на підставі пункту 2 частини першої статті 40 КЗпП України відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства. Судами попередніх інстанцій було враховано, що неможливість позивача за станом здоров`я продовжувати роботу на займаній посаді була підтверджена висновком медичної комісії щодо стану здоров`я позивача, а позивач не надав згоду на переведення на іншу роботу.

Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростував.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 вересня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун