Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м.Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області в складі:

головуючої - судді ПИСАНЕЦЬ Н.В.

при секретарі - Гуровій Л.Л.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Волноваська державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Волноваського районного суду знаходилась позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Волноваська державна нотаріальна контора про скасування свідоцтва про право на спадщину. В обгрунтування позовних вимог, ОСОБА_3 зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_5 . Вона була спадкоємцем першої черги. Спадщину після його смерті прийняла рідна сестра батька - відповідач ОСОБА_4 , яка є спадкоємцем другої черги, отримавши право на земельну ділянку. Заповіт батько не укладав. На момент відкриття спадщини, позивач ОСОБА_3 була неповнолітньою, не мешкала разом із батьком та не подавала заяву про прийняття спадщини. Вважає, що відповідач навмисно приховала від нотаріуса існування спадкоємця першої черги на момент набуття спадщини. Після звернення до Волноваської державної нотаріальної контори 24.09.2019 року, позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки 05.02.2001р. іншому спадкоємцю було видане свідоцтво про право на спадщину, з реєстровим №1-280. Враховуючи наведене, позивач вважає, що її право на спадкування обов`язкової частки у спадщині було порушено та просить суд скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер АВР 089319, виданого 05.02.2001 року на майно померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яке зареєстроване у реєстрі нотаріальних дій за №1-280.

Ухвалою Волноваського районного суду Донецької області від 29.11.2019 року у даній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

За наслідками проведення підготовчого судового засідання 22.04.2020 року було призначено судовий розгляд на 17.06.2020 року.

Належним чином сповіщена про час та дату розгляду справи позивач ОСОБА_3 не з`явилась до зали суду.

Присутній у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Належним чином сповіщена про час та дату розгляду справи відповідач ОСОБА_4 не з`явилась до зали суду, надала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 не визнав позовні вимоги ОСОБА_3 , зазначав, що остання пропустила строк звернення із вимогою про спадкування, оскільки мала таку можливість протягом 6 місяців після набуття повноліття, що позивачем не надано доказів вчинення їй перешкод у спадкуванні відповідачем. Враховуючи наведене, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_5 згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Рівнопільської с/ради Волноваського району Донецької області.

На момент відкриття спадщини, позивач ОСОБА_3 була неповнолітньою, про що свідчить її свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , дата народження 27.10.1989 року та свідоцтво про її шлюб щодо зміни прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_3 » від 12.07.2019 серії НОМЕР_3 .

Позивач ОСОБА_3 не мешкала разом із батьком на момент відкриття спадщини, про що свідчить довідка виконкому Рівнопільської сільської ради від 27.01.2020р. №29.

Судом встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 належить, зокрема, земельна ділянка площею 5,190 га, яка розташована на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 980264, виданого 16.11.2005 року, на підставі розпорядження голови Волноваської районної державної адміністрації №766 від 16.11.2005р.

Згідно змісту списку власників сертифікатів на право на земельну частку (пай), які нотаріально переоформили їх на своє ім`я, наданому разом із іншою технічною документацією із землеустрою Волноваським відділом головного управління Держгеокадастру у Донецькій області - під номером 12 є прізвище « ОСОБА_4 », серія та № успадкованого сертифікату ДН 0133251, номер свідоцтва про право на спадщину АВР 089319, прізвище спадкодавця ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Рівнопільської с/ради Волноваського району Донецької області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_5 , згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, повний обсяг якого судом не встановлений за відсутністю належних та допустимих доказів. Однак, встановлено, та ці обставини визнаються сторонами, що до складу спадщини входив сертифікат на право на земельну частку (пай), розташовану на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області, на підставі якого, у подальшому, відповідачем ОСОБА_4 було отримано у власність земельну ділянку площею 5,190 га, яка розташована на території Рівнопільської сільської ради Волноваського району Донецької області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯА № 980264, виданого 16.11.2005 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Враховуючи, що вищевказане спадкове майно не охоплено заповітом, має місце спадкоємство за законом.

Згідно ч. 1. ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Згідно до ст. 535 ЦК УРСР (1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Згідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п. 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Особи, які мали право на обов`язкову частку в спадщині на підставі ст. 535 ЦК УРСР, у тому числі й утриманці померлого, проте не здійснили дій, що свідчать про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР), можуть звернутися з позовом про продовження строку для прийняття спадщини (ст. 550 ЦК УРСР).

Важливо врахувати, що ставити питання про визнання права на обов`язкову частку у спадщині можна лише в тому випадку, якщо спадкоємець прийняв спадщину, проте його право оспорюється або не визнається. Якщо ж такий спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини, то він має звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

За змістом частин 1,2 ст. 549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Діючим Законом України «Про нотаріат» не передбачено можливості скасування нотаріусом виданого ним попередньо свідоцтва. А видати ще одне свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_3 за умови, коли спадщина вже розподілена - теж не виявляється можливим.

За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою саме ефективного захисту прав особи. Ефективний захист прав спадкоємця можливий лише за умови, коли разом із поновленням його порушених прав не порушуються права інших спадкоємців.

Як убачається з матеріалів провадження, відповідач ОСОБА_4 реалізувала своє право на спадщину без врахування прав ще одного спадкоємця.

Єдиною правовою підставою для набуття права власності на спадкове нерухоме майно є видача нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до частини 4 статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Рішення суду про визнання недійсним договору, свідоцтва про право на спадщину (та інше) не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідного рішення про державну реєстрацію прав. У разі визнання недійсним договору, свідоцтва про право на спадщину, що стали підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позивачем, у даному випадку, у розумінні ст.16 ЦК України, було невірно обрано спосіб захисту порушеного права, оскільки заявлена вимога щодо скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, а не про визнання його недійсним, на підставі якого вже видано документ про державну реєстрацію прав, без одночасної вимоги про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав - не відновить прав позивача, а суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог, тому позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишити на позивачеві.

Керуючись статтями ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Волноваський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 19 березня 2021 року.

Суддя: Н.В.Писанець