Справа № 369/8448/20
Провадження №4-с/369/22/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С..

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ «Інвест-Україна» на дії державного виконавця та зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року скаржник звернувся до суду із даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 02.09.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №369/6302/14-ц було прийнято заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ «Інвест-Україна» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11 066 442,85 грн заборгованості та 420 грн витрат за оголошення про виклик.

24.11.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Кошкером І.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №45554570 та постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження на підставі виконавчого листа №369/6302/14-ц, виданого 05.11.2014 року.

06.05.2015 року ОСОБА_1 подано до Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду.

03.07.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Кошкером І.А. винесена постанова про повернення виконавчого документа у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження.

На підставі постанови про повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні №45555470 від 03.07.2015 року було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, про що безпосередньо зазначено у постанові.

20.07.2015 року Апеляційним судом Київської області прийнято рішення, яким заочне рішення Києво-Святошинського районного суд від 02.09.2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судових витрат було скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову ПАТ «Фінанси та Кредит» в їх задоволенні.

Незважаючи на припинення чинності арешту майна та скасування інших заходів примусового виконання рішення 11.06.2020 року ОСОБА_1 з інформаційної довідки з ДРРП на нерухоме майно №212208369 стало відомо про наявність обтяження його майна на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, серія та номер:45554570, виданий 24.11.2014 року, видавник: відділ примусового виконання рішень ДВС України.18.06.2020 року ОСОБА_1 направлено до відділу примусового виконання заяву про зняття арешту, яку було зареєстровано за №17-435-33-20 та призначено виконавця, а саме: старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіренко С.В.

08.07.2020 року після перевірки інформації на сайті Автоматизованої системи виконавчого провадження за реєстраційним №45554570 скаржником виявлено, що постанови про закінчення виконавчого провадження не винесено та не здійснено інших дій щодо скасування інших заходів з примусового виконання виконавчого листа №369/6302/14-ц, виданого 05.11.2014 року.

Просив суд визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіренка С.В., яка полягає у незаконному невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №45554570, відкритого на підставі виконавчого листа №369/63/14-ц, виданого 05.11.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області; зобов`язати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіренка С.В. винести постанову про закінчення виконавчого провадження №45554570, відкритого на підставі виконавчого листа №369/6302/14-ц, виданого 05.11.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області, постанову про зняття арешту, накладеного на майно та кошти ОСОБА_1 та скасувати інші заходи з примусового виконання виконавчого листа №369/63/14-ц, виданого 05.11.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

В судове засідання скаржник не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення до суду не подавала. 22.02.2020 року направив до суду клопотання про розгляд скарги у його відсутності.

Представник відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду скарги до суду не звертався. 18.08.2020 року направив до суду відзив на скаргу в якому зазначив, що 03.07.2015 року державним виконавцем у виконавчому провадженні №45554570 винесено постанову про повернення виконавчого документу на підставі ч.1 ст. 48 Закону України Про виконавче провадження (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин). Пунктом 2 вказаної постанови припинено чинність арешту майна та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Крім цього, зазначає, що відповідно до інформації з ДРРП на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо скаржника станом на 29.07.2020 року відомості щодо заборони відчуження належного йому майна відсутні. А тому, просив суд закрити провадження у даній справі, а у випадку якщо суд не знайде підстав для закриття провадження відмовити у задоволенні скарги.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, приходить до висновків про наступне.

Згідност.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом становлено, що 02.09.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області у справі №369/6302/14-ц було прийнято заочне рішення, яким задоволено позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ТОВ «Інвест-Україна» на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 11 066 442,85 грн заборгованості та 420 грн витрат за оголошення про виклик.

24.11.2014 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Кошкером І.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №45554570 та постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження на підставі виконавчого листа №369/6302/14-ц, виданого 05.11.2014 року.

06.05.2015 року ОСОБА_1 подано до Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу на вищезазначене рішення суду.

03.07.2015 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України Кошкером І.А. винесена постанова про повернення виконавчого документа у зв`язку з відкриттям апеляційного провадження.

На підставі постанови про повернення виконавчого документу у виконавчому провадженні №45555470 від 03.07.2015 року було припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, про що безпосередньо зазначено у постанові.

20.07.2015 року Апеляційним судом Київської області прийнято рішення, яким заочне рішення Києво-Святошинського районного суд від 02.09.2014 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та судових витрат було скасовано та ухвалено нове рішення в цій частині про відмову ПАТ «Фінанси та Кредит» в їх задоволенні.

Станом на 11.06.2020 в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вбачається наявність обтяження його майна на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, серія та номер:45554570, виданий 24.11.2014 року, видавник: відділ примусового виконання рішень ДВС України.18.06.2020 року ОСОБА_1 направлено до відділу примусового виконання заяву про зняття арешту, яку було зареєстровано за №17-435-33-20 та призначено виконавця, а саме: старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіренко С.В., що підтверджується інформаційною довідкою №212208369.

Однак, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29.07.2020 року інформація щодо наявності заборони відчуження чи арешту відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою №218154688., інформаційною довідкою №218154642, інформаційною довідкою №218154590, інформаційною довідкою №218154536.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання; усі суб`єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п`ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у ньому, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до законів України, а також рішеннями, що підлягають примусовому виконанню. У Законі визначено загальний порядок примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), до якого, зокрема, віднесено пошук майна боржника, арешт коштів на рахунках в банківських установах, оцінка майна та його реалізація на прилюдних торгах (статті 40, 57, 58, 62).

Примусове виконання рішень судів України відбувається на основі виконавчих документів, які є підставою для відкриття державним виконавцем виконавчого провадження і проведення виконавчих дій. Такими документами є виконавчі листи, що видаються судами; накази господарських судів; ухвали, постанови судів у випадках, передбачених законом; інші документи, визначені у частині другій статті 17 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Частиною ж третьою вказаної норми визначено права виконавця під час здійснення виконавчого провадження, тобто вказано спосіб та порядок здійснення заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню). Про повернення виконавчого документа державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

З системного аналізу законодавства вбачається, що у випадку апеляційного оскарження рішення суду, щодо якого здійснюється примусове виконання, не передбачено винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки таке виконавче провадження завершується на підставі постанови державного виконавця про повернення виконавчого документу до суду, який його видав

При розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Розглядаючи скаргу на дії чи бездіяльність державного виконавця, суд має визначити правомірність чи протиправність дій державного виконавця на час вчинення виконавчих дій.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець при відкритті провадження, накладенні арешту та винесенні постанови про повернення виконавчого документу до суду, який його видав діяв відповідно до положень чинного законодавства, а тому вимога про визнання протиправною бездіяльність старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіренка С.В., яка полягає у незаконному невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №45554570, відкритого на підставі виконавчого листа №369/63/14-ц, виданого 05.11.2014 року Києво-Святошинським районним судом Київської області та зобов`язанні державного виконавця винести таку постанову до задоволення не підлягає.

Також, суд зазначає, що під час винесення постанови про повернення виконавчого документу державним виконавцем було вирішено питання про скасування арешту та заборони відчуження ОСОБА_1 , про що було зазначено у п. 2 резолютивної частини вищевказаної постанови, а тому вимога скарги в частині зобов`язання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень ДВС України Сіренка С.В., винести постанову про зняття арешту, накладеного на майно та кошти ОСОБА_1 та скасування інших заходів з примусового виконання виконавчого документу №369/6302/14-ц, виданого 05.11.2014 у виконавчому проваджені №45554570 також не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

Тобто, законодавство в редакції чинній на момент спірних правовідносин не передбачало обов`язку державного виконавця вносити відомості до державних реєстрів щодо виключення запису про арешт чи заборону відчуження майна боржника.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 29.07.2020 року інформація щодо наявності заборони відчуження чи арешту відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою №218154688., інформаційною довідкою №218154642, інформаційною довідкою №218154590, інформаційною довідкою №218154536.

Суд вважає за необхідне зазначити, що предмет скарги вже розглядався судом у справі №369/8113/20 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на дії державного виконавця та зобов`язати вчинити дії та за результатами її розгляду судом було зроблено аналогічний правовий висновок. При цьому, слід наголосити, що зміні чи збільшення кількості заінтересованих осіб у даній ситуації не змінює правового застосування та висновків суду.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову у задоволенні скарги у зв`язку з недоведеністю обставин на які скаржниця у ній посилається.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-України» на дії державного виконавця та зобов`язати вчинити дії відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Т.В. Дубас