ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» березня 2021 року

м. Харків

справа № 640/4874/17-ц

провадження № 22ц/818/1017/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року в складі судді Божко В.В.

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 , заінтересована особа: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області звернувся до суду з заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених рішенням суду.

Заява мотивована тим, що 31 березня 2017 року Київським районним судом м. Харкова у справі № 640/4874/14 постановлено ухвалу, якою задоволено подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Зазначив, що він ніколи не ухилявся від отримання кореспонденції від відділу примусового виконання рішень. В рамках зведеного виконавчого провадження № 29366050 частину виконавчих проваджень закінчено.

Вказав, що у нього у власності немає ані нерухомого, ані рухомого майна. Мотоцикл реалізовано через електронні торги в рамках ВП № 24370299.

Посилався на те, що через обмеження виїзду за кордон він не може відвідати батька, який є пенсіонером та постійно проживає у Грузії. Два роки тому померла баба, яка також постійно проживала у Грузії. Він не мав можливості приїхати на похорон та оформити спадщину.

Вказав, що він є фізичною особою-підприємцем і на його утриманні перебуває дочка та його мати. Однак, через обмеження він не може утримувати належним чином своїх родичів та заробляти кошти на погашення існуючих заборгованостей.

Просив скасувати тимчасове його обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, що було застосовано ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2017 року за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконової О.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що доказів ухилення його від виконання зобов`язань оскаржувана ухвала не містить.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

02 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області електронною поштою надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких банк вважав судове рішення законним, а апеляційну скаргу - необгрунтованою.

При цьому посилався на наявність 9 виконавчих проваджень, в яких боржником є ОСОБА_1 на загальну суму 24 888 286, 26 грн з відрахуванням незначної частини сплаченого. Вказали, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань. Навмисно та свідомо не виконує їх.

В судове засідання учасники справи не з`явилися. Матеріали справи містять відомості про належне повідомлення учасників справи.

Заяв про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тривалістю та умисним ухиленням ОСОБА_1 від примусового виконання зобов`язання на загальну суму в 24 888 286,26 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31 березня 2017 року, яку залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Білоконової О.В. про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

З облікової картки на зведене виконавче провадження № 29366050 про стягнення грошових кошів з боржника ОСОБА_1 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області знаходиться 9 виконавчих проваджень, стягувачами яких є: за № 59813581 - відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області, залишок, що підлягає стягненню - 732 004,67 грн; № 55680742 - ОСОБА_2 , залишок, що підлягає стягненню - 534 032,58 грн; № 53442164 - Публічне акціонерне товариство - «Дельта Банк», залишок, що підлягає стягненню 248 680,31 грн; № 46311255 - Публічне акціонерне товариство - «Дельта Банк», залишок, що підлягає стягненню - 3 511 771,14 грн; № 44613782 - Публічне акціонерне товариство - «ПУМБ», залишок, що підлягає стягненню - 8 989 589,50 грн; № 32141931 - Акціонерний комерційний банк «Укрсоцбанк», залишок, що підлягає стягненню - 1 401 820,00 грн; № 29403310 - Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», залишок, що підлягає стягненню - 337 348,58 грн; № 25385686 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», залишок, що підлягає стягненню - 797 048,43 грн; № 24370299 - «Фідобанк», залишок, що підлягає стягненню - 8 335 841,05 грн, а всього -24 888 286,26 грн (а.с.18 том 4).

Із копії заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» № Е.16.0.0.0/4-120069 від 03 червня 2016 року вбачається, що банк просив відділ примусового виконання рішень закінчити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором за виконавчим листом № 2-5060/2010, виданим 17 лютого 2011 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська на користь банку на підставі пункту 8 частини 8 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 в повному обсязі сплатив заборгованість перед банком за рішенням суду (а.с.24 том 4).

З копії звернення Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» № 1/21-03 від 21 березня 2018 року вбачається, що товариство просило відділ примусового виконання рішень закінчити виконавче провадження № 25385686 з виконання виконавчого листва № 2-709/2010, виданого 30 серпня 2010 року Московським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Відкритого акціонерного товариства «ВТБ Банк» суми заборгованості в розмірі 797 068,43 грн, у звязку з повним фактичним виконанням рішення та повідомило про те, що 11 серпня 2016 року боржниками в солідарному порядку виконано в повному обсязі рішення суду та товариство не має майнових та немайнових претензій до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.26 том 4).

Як вбачається з листа Товариства з обмеженою відповідальністю «КПД Холдінг» № 15-04/1 від 15 квітня 2019 року, ОСОБА_1 є боржником за виконавчим провадженням № 32141931, однак, не заперечує щодо зняття з ОСОБА_1 тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон України (а.с.47 том 4).

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 25 листопада 2019 року виконавче провадження № 53442147 з примусового виконання виконавчого листа № 640/20731/14-ц, виданого 07 листопада 2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судового збору в розмірі 2 486,80 грн закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням в повному обсязі виконавчого документа (а.с.53-54 том 4).

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 25 листопада 2019 року, виконавче провадження № 55680907 з примусового виконання виконавчого листа № 642/8161/16-ц, виданого 23 січня 2018 року Ленінським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми судового збору в розмірі 5 742,10 грн закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконання в повному обсязі виконавчого документа (а.с.55-56 том 4).

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 25 листопада 2019 року, виконавче провадження № 53442106 з примусового виконання виконавчого листа № 640/20658/14-ц, виданого 07 листопада 2016 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судового збору в розмірі 3 654,00 грн закінчено на підставі пункту 9 частини 1 статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконання в повному обсязі виконавчого документа (а.с.57-58 том 4).

02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області заяву про закінчення виконавчого провадження № 55030499 від 30 жовтня 2017 року, відкритого на виконання постанови № 26508175 від 22 травня 2011 року, виданої Московським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та просив закінчити виконавче провадження у зв`язку із сплатою ним суми боргу (а.с.59, 60 том 4).

02 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області заяву про закінчення виконавчого провадження № 55030714 від 31 жовтня 2017 року, відкритого на виконання постанови № 26508175 від 30 жовтня 2017 року, виданої відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області та просив закінчити виконавче провадження у зв`язку із сплатою ним суми боргу (а.с.61,62 том 4).

17 вересня 2018 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено акт про проведені електронні торги щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-2114/10/07, виданий 31 січня 2011 року Київським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «СЕБ Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 8 334 021,05 грн, а також 1700,00 грн витрат на судовий збір і 120,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 8 335 841,05 грн, за яким відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 08 серпня 2018 року № 350432, виданого Державним підприємством «Сетам», 08 серпня 2018 року проведено електронні торги з реалізації майна мотоцикл «YAMAHA» (2006) чорного кольору, № шасі НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Переможцем визнано ОСОБА_4 , Майно придбано за суму 55 350,00 грн. 27 вересня 2018 року складено акт видачі майна переможцю (а.с.63,64,100-101 том 4).

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем (а.с.69-72 том 4).

Постановами державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 16 квітня 2018 року, 18 квітня 2018 року та 22 січня 2019 року з примусового виконання виконавчого листа № 642/8161/16-ц накладено арешт на кошти та майно боржника ОСОБА_1 (а.с.97-99, 106-107, 115-116 том 4).

Акціонерне товариство «Альфа-Банк» за платіжною вимогою № 55680742 від 15 серпня 2018 року перерахував на рахунок Київського відділу державної виконавчої служби м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області 638 176,31 грн на виконання постанови про арешт коштів боржника від 16 квітня 2018 року ВП № 55680742 щодо виконавчого листа № 642/8161/16-ц (а.с.109 том 4).

Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 17 квітня 2020 року ВП № 24370299 накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 27 377 114,89 грн (а.с.120-123 том 4).

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо він ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відповідно до частини п`ятої статті 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник умисно ухиляється від виконання зобов`язання у зведеному виконавчому провадженні № щодо стягнення з нього на користь осіб як юридичних, так і фізичних, суми заборгованості в загальному розмірі 24 888 286,26 грн.

Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області протягом тривалого часу (більше 10 років) знаходиться зведене виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 загальної суми боргу в розмірі 27 377 114,89 грн. Достеменно знаючи про наявну заборгованість ОСОБА_1 здійснив лише виплати щодо судових витрат, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, сума яких є незначною в порівнянні з сумою основного боргу. Здійснення примусових дій державного виконавця, зокрема, арешт рахунків боржника та проведення електронних торгів з реалізації рухомого майна погасили незначну частку основного боргу. В добровільному порядку ОСОБА_1 не здійснив жодних активних дій щодо задоволення інтересів стягувачів для погашення основної заборгованості за виконавчими листами, що свідчить про недобросовісність боржника (навмисне, свідоме ухилення) щодо виконання своїх зобов`язань.

Доводи апеляційної інстанції щодо відсутності у його діях умисного ухилення від виконання покладених на нього судовими рішеннями зобов`язань судова колегія відхиляє з огляду на обізнаність боржника щодо наявності боргу (9 виконавчих проваджень, сума боргу - 27 377 114,89 грн), тривалість не з вини виконавчої служби примусового виконання судових рішень та відсутність будь - яких дій з боку боржника щодо погашення основної заборгованості, що є ознаками умисного ухилення.

Посилання боржника в апеляційній скарзі на неможливість відвідування родичів, які проживають за межами України у зв`язку з обмеженням судова колегія відхиляє, оскільки це обмеження є тимчасовим і припиняється у разі погашення заборгованості перед юридичними та фізичними особами. Тому, доля цього питання цілком залежить від боржника, від його поведінки та ставлення до цього.

Враховуючи зазначені обставини та відсутність доказів, які б спростовували факти умисного ухилення боржника ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Сукупність наданих боржником доказів не дають підстав дійти переконливого висновку про наявність обставин, які б давали підстави для скасування обмежувальних заходів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.