Справа №263/4914/19
Провадження № 2-з/263/29/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суд м. Маріуполя Донецької області Шевченко О.А., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області 03 квітня 2019 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради про відібрання дітей та повернення дітей за місцем проживання їх матері.

17.03.2021 року на адресу суду від позивачки надійшла заява про забезпечення позову шляхом встановлення зустрічей позивачки з дітьми.

На обґрунтування зазначено, що 16.01.2019 року відповідач самочинно змінив позасудовому порядку спосіб та місце проживання малолітніх дітей, хоча до цього часу вони постійно проживали з позивачкою, проти чого відповідач не заперечував. Таким чином, з 16.01.2019 року позивачка не має змоги бачитись та спілкуватись зі своїми дітьми в обсязі, необхідному для дітей. Крім того, після зазначених подій діти тривали час не відвідували школу, після чого відповідач перевів їх на домашню форму навчання На дзвінки позивачки відповідач не відповідає, номери телефонів дітей змінені, що позбавляє позивачку можливості спілкування за допомогою засобів зв`язку, двері також не відчиняє. З метою забезпечення можливості спілкування з дітьми, хоча б у присутності психолога, позивачка подала зазначену заяву.

Дослідивши матеріали позовної заяви у межах вирішення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд може забезпечити позов на підставі відповідної заяви, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

У ст.151 ЦПК України викладено вимоги до заяви про забезпечення позову, зокрема в заяві про забезпечення позову повинно бути вказано захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, який в силу п. 10 ч. 1 ст. 150 ЦПК України не є вичерпним.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Досліджуючи обґрунтованість вимог позивачки, суд погоджується з твердження про те, що тривалий розгляд даної справи без спілкування дітей з позивачем може спричинити усталене відчужене ставлення дітей до їх матері, що в свою чергу зробить неможливим виконання можливого судового рішення про задоволення даного позову.

При цьому, суд вважає, що обраний позивачкою вид забезпечення позову співмірний із заявленими позовними вимогами та не може вважатися вирішенням спору по суті, оскільки не охоплює усієї маси конфліктних та спірних питань, що виникли між сторонами, а спрямований виключно на забезпечення найкращих інтересів дітей.

Так, відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, всі дії стосовно дітей органів соціального забезпечення, судів, адміністративних чи законодавчих органів повинні бути спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів дитини. Держави-учасниці повинні забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручі до уваги права і обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд вважає за необхідне зазначити, що відновлення відносин та емоційного контакту дітей з їх матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від таких зустрічей.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04 квітня 2018 року по справі № 344/16653/16-ц.

Крім того, ухвалюючи рішення в справі «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії (заява №6221/14), Європейський суд з прав людини виходив з того, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі, з встановленням графіку відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, а тому допустимим є встановлення такого графіку до закінчення розгляду справи по суті.

Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.247,149-154 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, задовольнити.

Встановити зустрічі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , протягом однієї години в присутності і в кабінеті практикуючого психолога ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 з 12-00 годин до 13-00 годин кожної неділі.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , забезпечити явку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до кабінету практикуючого психолога ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 з 12-00 годин до 13-00 годин кожної неділі для зустрічей з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя О.А.Шевченко