22-ц/804/944/21

Номер провадження 22-ц/804/944/21
У Х В А Л А
про залишення апеляційної скарги без руху
22 березня 2021 року місто Маріуполь
Донецький апеляційний суд у складі судді судової палати у цивільних справах Биліни Т.І., перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2018 року у складі суду Васильченко О.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-
Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Не погодившись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 22.02.2021 року подав до суду першої інстанції апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строків на апеляційне оскарження та про відстрочення (зменшення) судового збору, яка разом із справою надійшла до Донецького апеляційного суду 23.02.2021 року.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 березня 2021 року апеляційну скаргу було залишено без руху та апелянту надано десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі, а саме для надання доказів на підтвердження обставин, зазначених в мотивувальній частині ухвали від 01 березня 2021 року або вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ухвали суду від 01 березня 2021 року, від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, в якій зазначив наступне, «Щодо розірвання шлюбу він не заперечував, тому й була подана відповідна заява, а що стосується стягнення аліментів, то про вказану вимогу йому не було відомо, що в свою чергу позбавило його можливості надати докази на підтвердження наявності у нього інших утриманців. По факту судового засідання не було, секретарем судового засідання відібрано заяву без участі, копія позовної заяви із додатками ним отримано не було, що позбавило його скористатися своїми правами та надати відповідні докази, зокрема, те що у нього на утриманні є ще одна дитина та він має мінливий дохід, а позивачка в свою чергу приховала цю обставину від суду.» Також, уточнив, що оскаржуване рішення ним було отримано 15 лютого 2021 року, зазначена дата у клопотанні 12 лютого 2021 року є технічною опискою. Зазначає, що він взятий на облік як внутрішньо переміщена особа 25 січня 2021 року за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою. До цього часу у зв`язку із проведенням АТО за місцем його реєстрації (с. Самсонове Новоазовського району) він вимушений був доглядати за будинком через запобігання крадіжок та мародерство, залишати домоволодіння без нагляду він не міг. Про існування відносно нього виконавчого провадження йому стало відомо, коли його батьки у січні 2021 року знайшли конверт із постановою про відкриття виконавчого провадження, датований 11 листопада 2020 року та спрямований на адресу простою кореспонденцією, дата штемпеля поганої якості, що позбавляє можливості встановити точну дату відправлення. Після отримання цього листа він звернувся до державного виконавця із заявою та долученням до неї квитанцій, оскільки ним і так щомісячно сплачувались аліменти у добровільному порядку, в свою чергу виконавцем здійснений перерахунок. Акцентує увагу, що виконавче провадження за оскаржуваним рішенням відкрито 11 листопада 2020 року, а надіслано у січні 2021 року, тому причини пропуску строку на оскарження рішення є поважною причиною та об`єктивно не залежала від його волі та поведінки.

Між тим, апеляційне провадження за даною скаргою не може бути відкрито апеляційним судом.

Відповідно до ст.354 ЦПК України, рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до вимог ч.3 ст.357 ЦПК України, апеляційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 ЦПК України, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків, або вказати інші підстави для поновлення строку.

З матеріалів справи вбачається, що в заяві від 18 грудня 2018 року, яке надано відповідачем ОСОБА_1 до суду першої інстанції зазначена адреса його - АДРЕСА_1 (а.с.17), а також, що вказана заява була надана до суду особисто, а не поштою. Тобто, знаходячись у приміщенні Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області, відповідач не був позбавлений можливості ознайомитися із матеріалами справи.

Також, у своїй заяві про усунення недоліків до апеляційного суду, відповідач зазначив, що по факту судового засідання не було, а секретарем судового засідання відібрано заяву без участі.

Вказані обставини надають підстави вважати, що відповідач особисто приїжджав до суду першої інстанції, що спростовує довід відповідача про те, що він не міг приїздити до м. Маріуполя, оскільки вимушений був доглядати за будинком за місцем його реєстрації, у зв`язку з проведенням АТО, через запобігання крадіжок та мародерства, а також надають підстави вважати, що відповідач мав можливість приїхати до м. Маріуполя та подати апеляційну скаргу у встановлені законодавством строки.

Також, у своїй заяві про усунення недоліків апеляційної скарги відповідач зазначив, що виконавче провадження за оскаржуваним рішенням відкрито 11 листопада 2020 року.

Проте, копію постанови про відкриття виконавчого провадження до суду не надано, що свідчить про недоведеність вказаної обставини.

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенціївправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обгрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають грунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata. При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

При вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції виходить з того, що безпідставне поновлення строку на оскарження рішення суду є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у такому його елементі справедливого судового розгляду як принцип правової визначеності.

Разом з тим, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

А тому, зазначені відповідачем ОСОБА_1 причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними причинами.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає повторно залишенню без руху і відповідачу пропонується надати докази на підтвердження обставин, зазначених в мотивувальній частині ухвали та вказати інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Керуючись ст. 185, 356, 357 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22 грудня 2018 року залишити без руху.

Надати строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для надання доказів на підтвердження обставин, зазначених в мотивувальній частині ухвали та зазначити інші підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст.358 ЦПК України.

Суддя Т.І. Биліна