ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» березня 2021 року

м. Харків

справа № 643/8356/20-ц

провадження № 22ц/818/1070/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 , представниця позивачки ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 , представник відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року в складі судді Єрмак Н.В.

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та визнання права власності, який у подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з 24 листопада 2006 року вона з ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що на сьогоднішній день шлюбні стосунки припинені, а Московським районним судом м. Харкова розглядається справа №643/5874/20-ц про розірвання шлюбу.

Зазначила, що у період перебування у шлюбі нею та ОСОБА_3 було придбане наступне майно: квартира АДРЕСА_1 вартістю 624 000,00 грн, за яку в повному обсязі виплачено іпотеку банку; шафа-купе маленька вартістю 3 500,00 грн; шафа велика вартістю 7 000,00 грн; нова пральна машина ZANUSSI вартістю 7 500 грн; стара пральна машина ZANUSSI вартістю 6 000,00 грн; книжкова шафа-стелаж вартістю 4 500, 00 грн; новий металевий стелаж вартістю 1 500,00 грн; диван вартістю 6 000,00 грн; комп`ютерний стіл вартістю 2 000,00 грн; комп`ютер вартістю 10 000,00 грн; комод вартістю 1 700,00 грн; меблі для коридору (тумбу, шафу) вартістю 3 800 грн; чотири об`єктива для фотоапарату вартістю 8 000,00 грн; телевізор SAMSUNG вартістю 10 000,00 грн; пилосос вартістю 1 200,00 грн; тостер вартістю 300,00 грн; фарби масляні та полотно вартістю понад 2 500,00 грн; мультиварка вартістю 1 200,00 грн; блендер вартістю 800,00 грн; піч духова вартістю 4 700,00 грн; ікона Христа Спасителя в дерев`яному окладі вартістю 5 000,00 грн; ікона ОСОБА_6 зі скла в окладі фольги вартістю 5 000,00 грн; вироби зі срібла (кільце, цеп з амулетом) вартістю 800,00 грн; чотири цифрових накопичувача інформації вартістю 6 000,00 грн; тумба для телевізора вартістю 1 400,00 грн; навісна кухонна шафа вартістю 1 400,00 грн.

Крім того, ОСОБА_1 вказала, що нею та відповідачем була зібрана колекція напівдорогоцінних каміннів та мінералів в кількості понад тисяча триста одиниць, серед яких є агати, кварци, аметисти, гірський кришталь, рубін, халцедон, рожевий кварц.

Просила, з урахуванням уточнень, визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 ; здійснити поділ спільного майна подружжя зазначеної квартири; залишити у її користуванні таке майно: телевізор SAMSUNG вартістю 10 000,00 грн; велику шафу вартістю 7 000,00 грн; книжкову шафу-стелаж вартістю 4 500,00 грн; нову пральну машинку ZANUSSI вартістю 7 200,00 грн, комп`ютерний монітор Elzo S 1921BKNSA TFT вартістю 2 280,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не врахував факт сімейних відносин між ними з 2005 року, факт придбання квартири за сумісні кошти, оформлення кредитних зобов`язань та їх повне погашення ними після укладення шлюбу та витрат відповідачем сімейного бюджету на власні хобі.

18 грудня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_3 та його представник зазначили, що суд першої інстанції повністю з`ясував обставини у справі. Зокрема, те, що сторони до реєстрації шлюбу спільно не проживали, не вели спільне господарство, не мали спільний бюджет. Участі у придбанні спірної квартири позивачка не приймала, оскільки пошуком спірної квартири займалася та допомагала матеріально у її придбанні мати відповідача. Суму в 80 000, 00 грн відповідач отримав у банку за кредитним договором у квітні 2006 року, яку погасив у листопаді 2009 року. В цьому йому допомагали його родичі. Також, вказав, що позивачка не мала самостійного заробітку, оскільки ніколи не працювала.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання про витребування доказів, яке залишено без задоволення, оскільки не стосується предмету спору та на підставі статті 367 ЦПК України.

04 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 та її представниця виклали обставини, які фактично стосуються встановлення факту проживання однією сім`єю без шлюбу, що не було предметом розгляду цієї справи.

15 січня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника ОСОБА_3 надійшли заперечення на відповідь, в яких вони зазначили, що позивачка у своїй відповіді та апеляційній скарзі спотворила та неправдиво виклала фактичні обставини справи, що є підставою для залишення судового рішення без змін.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що доказів того, що спірна квартира була придбана за спільні грошові кошти подружжя та доказів цільового призначення та факту виплати кредиту позивачем не надано, тому квартира АДРЕСА_1 є приватною власністю відповідача ОСОБА_3 . Також, не надано належних доказів придбання у період шлюбу за спільні або особисті кошти подружжя іншого майна, яке позивачка вважала спільною сумісною власністю.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 листопада 2006 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а. с. 9), від якого у них народилась спільна дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна від 13 квітня 2006 року, квартира АДРЕСА_1 придбана відповідачем ОСОБА_3 за 119 000,00 грн (а. с. 65).

Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10592682 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 10 травня 2006 року на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За положеннями частин 1, 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до частини 1 статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно з абзацом першим пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 зазначеної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), частина 3 статті 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачному будівельному, гаражному будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Матеріали справи свідчать про те, що спірна квартира є особистою власністю відповідача, оскільки придбана ним до реєстрації шлюбу з позивачкою. Доказів того, що ця квартира придбана за спільні грошові кошти подружжя матеріали справи не містять. Також, не містять матеріали справи і доказів того, що інше майно, а саме, телевізор SAMSUNG, велика шафа, шафа-стелаж (книжкова), пральна машина ZANUSSI нова, комп`ютерний монітор Elzo S 1921 BKNSA TFT придбано сторонами під час шлюбу та є спільною сумісною власністю подружжя. Надані позивачкою гарантійні талони та чеки не містять відомостей про те, ким саме та за які кошти були придбані вказані речі.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем з 2005 року, під час яких була придбана спірна квартира, судова колегія відхиляє, оскільки судового рішення щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту та виконання взаємних прав та обов`язків з відповідачем з 2005 року і до моменту реєстрації шлюбних відносин матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розрахунок за спірну квартиру частково проводився за кошти, які були отримані в борг на підставі договору, укладеного між відповідачем та Акціонерним товариством «Райффайзен банк Аваль», зобов`язання за яким виконані в період шлюбу за спільні кошти подружжя не підтверджені жодним доказом.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що клопотання про витребування доказів направлено нею до суду першої інстанції з пропуском строку з поважних причин, є необгрунтованими, оскільки наведені нею причини (юридична необізнаність, несвоєчасна порада адвоката щодо ознайомлення з матеріалами справи) не можуть такими вважатися.

З огляду на викладене вище, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст.367, 368,п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 березня 2021 року.