Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/8233/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

01 березня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчої А.Ю.

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 , через свого представника, адвоката Сучило А.О., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була придбана позивачем 16.07.2020 року за договором купівлі-продажу квартири, укладеним між ОСОБА_3 та позивачем і посвідчений державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А., зареєстрований у реєстрі за № 1-1879.

Позивач вказує, що з моменту укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири та здійснення повного розрахунку з відповідачем (продавцем) останній втратив право власності на вказане майно, відповідно до п.2.1 розділу 2 договору, а після здійснення державної реєстрації відбувся перехід права власності до позивача.

Також ОСОБА_2 звертає увагу на те, що відповідно до п.3.1.4 розділу 3 договору купівлі-продажу квартири, відповідач мав виписатися з цієї квартири до 16.08.2020 року, проте до цього часу залишається в ній прописаним.

Тож, зареєстроване місце проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1 порушує права позивача як власника квартири.

Отже, зважаючи на викладене вище, посилаючись на ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України, постанову ВСУ від 16.11.2016 р. у справі № 6-709цс16, позивач просить суд, - визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Ухвалою суду від 18.12.2020 року по справі відкрито провадження та призначене судове засідання. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася про місце, день та час розгляду справи у встановленому судом порядку. Про поважність причин неявки не повідомлено.

Представник позивача, адвокат Сучило А.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Суду пояснив, що 16.07.2020 року позивач у власність отримала квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири, відповідач зобов`язався знятися з реєстраційного обліку за згаданою адресою, проте не виконав цих умов. Позивач сплачує комунальні послуги, які нараховуються з врахуванням кількості зареєстрованих осіб. Речі відповідача у згадуваному житлі відсутні, він не проживає у квартирі, а тому вважає, що слід задовольнити позов. Крім того, додав, що відповідач із позивачем не є і не були членами сім`ї. З часу придбання квартири та часу не проживання відповідача у квартирі ще не збіг річний термін. Також просив стягнути на користь позивача з відповідача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з`явився, будучи неодноразово належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Відзив на позов подано не було.

Суд, на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України,ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, відповідач відзив не подав, в судове засіданні не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи.

Враховуючи думку представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків:

встановлено, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності належить позивачеві ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Демиденко О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-1879. Дані обставини, також підтверджуються витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2020 року №216568413.

Згідно з п. п. 3.1.4 п. 3.1 вказаного договору, відповідач ОСОБА_3 (продавець) зобов`язався звільнити квартиру від речей, передати ключі від квартири та виписатися з цієї квартири до 16.08.2020 року.

Як вбачається з довідки Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради за вих. № 22547-01-10 від 02.11.2020, наданої на адвокатський запит ОСОБА_1 , станом на 02.11.2020 року відповідно до адресної картки за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Крім того, у матеріалах справи наявна інформація відділу реєстрації місця проживання управління з питань державної реєстрації департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради від 18.12.2020, яка отримана судом 30.12.2020 року, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 30.08.2006 року.

Що стосується акту опитування сусідів від 26.02.2021 року за № 51, який наданий в судовому засіданні представником позивача 01.03.2021р., за змістом якого ОСОБА_3 не проживає, не з`являється за місцем реєстрації, його особистих речей у квартирі немає, то судом такий доказ не прийнятий, оскільки він поданий з порушенням порядку та строків надання доказів, передбачених ст.ст. 83, 84 ЦПК України. Крім того, представником позивача не було обгрунтовано поважність причин неможливості надання такого доказу разом із позовом, враховуючи норми ст. 83 ЦПК.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

При вирішенні спору, позивач посилається на необхідність застосування норм ст.ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Проте, зазначена норма не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Такої правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц).

В даному випадку, адвокат Сучило А.О., як представник позивача - власника нерухомого майна, стверджує, що відповідач не є і не був членом сім`ї позивача.

Тож, як вказав ВС у вказаній вище постанові, - норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Між тим, в даному випадку, позовні вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивач ОСОБА_2 не заявляла. Нею не застосовано як засіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, встановлених ст. 391 ЦК України, проте її позовні вимоги спрямовані на визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи представник позивача зазначив, що викладені ним в позовній заяві вимоги підтримує і просить їх задовольнити, враховуючи надані і досліджені докази.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими і безпідставними. При цьому, позивач ОСОБА_2 не позбавлена права звертатися до суду із позовом, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, обравши інший спосіб захисту свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права та інтересу.

На підставі викладеного та, керуючись ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 141, 259,263-265,268,273, 280, 281-284 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складений 09 березня 2021 року.

Головуючий: С. М. Позарецька