КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Кулікова С.В
№ 22-ц/824/5268/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 760/13967/20

18 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лисенка Сергія Миколайовича на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року, постановлену під головуванням судді Українця В.В., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними, скасування постанови,-

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

На обґрунтування вимог скарги зазначав, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на його користь борг у загальній сумі 154172 гривні 48 копійок.

17 березня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 28 травня 2009 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-419-1/09. Зазначеною постановою було накладено арешт на все майно боржника.

15 квітня 2020 року він отримав пакет документів від адвоката Лисенка С.М., який представляє інтереси боржника ОСОБА_1 , з якого йому стало відомо, що державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року.

Зазначав, що йому не було відомо про наявність зазначеної постанови та оригінал виконавчого листа з відділу йому не надходив.

ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва зі скаргою на дії державного виконавця з приводу накладення арешту на належне йому майно. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року відкрито провадження у справі за цією скаргою.

19 червня 2020 року він отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з якої стало відомо, що 01 березня 2010 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Тобто, що на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у боржника було нерухоме майно, на яке можна було звернути стягнення.

З огляду на зазначене, скаржник просив поновити строк на подання скарги на дії державного виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 13047552; визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві Мазура Ю.С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 13047552.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на подання скарги на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними, скасування постанови.

Скаргу ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій неправомірними, скасування постанови задоволено.

Визнано дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мазура Ю.С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 13047552 незаконними.

Зобов`язано уповноважену посадову особу Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вжити дій щодо скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 13047552.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Лисенко С.М. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26.01.2021 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні скарги.

Апеляційну скаргу обгрунтовував тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність поновлення строків для подання скарги на дії державного виконавця, та не врахував, що строк пропущений скаржником без поважних причин.

Вказував на те, що ОСОБА_2 як позивач та стягувач знав про рішення суду, яким задоволено його позов, про перебування на виконанні виконавчого провадження, яке було розпочато за його ж заявою, однак більше 10 років жодних дій не вчиняв, що свідчить про його пасивність як стягувача, добровільну відмову від реалізації наданих йому законом повноважень для захисту свого порушенного права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зазначав, що суд першої інстанції обгрунтовано поновив строк на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця, оскільки 19.06.2020 року дізнався, що у боржника ОСОБА_1 з 2010 року існувало майно на яке можна було звернути стягнення та вважає, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачу від 24.07.2012 року є передчасною, оскільки виконавцем не було вжито усіх заходів з метою виконання рішення. При цьому, звертав увагу, що рішення суду на даний час так і не виконане боржником, що свідчить про здійснення останнім дій, щоб уникнути виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - Лисенко С.М. підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення.

Представник Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи виконавча служба повідомлена, про причини неявки представника суду не повідомили, тому колегія суддів вважала можливим проводити розгляд справи за відсутності представника.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2009 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу та відсотки, що становлять загалом 154 172,48 грн., а також витрати, повязані з викликом відповідача у судове засідання в розмірі 300 грн. за оголошення в газеті «Урядовий кур`єр», витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 4 620,00 грн., судовий збір в розмірі 1 541, 72 грн., а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільних справ в розмірі 30 грн.

17 березня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист на виконання зазначеного рішення суду.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 28 травня 2009 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-419-1/09.

24 липня 2012 року головним державним виконавцем ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно якої у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, у звязку з чим головний державний виконавець постановив повернути виконавчий лист № 760/419-1/09 від 17 березня 2009 року стягувачу.

Згідно з інформацією від 19 червня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 01 березня 2010 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Поновлюючи строк на звернення до суду зі скаргою та задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що про наявність у боржника майна скаржнику стало відомо 19 червня 2020 року з отриманої інформаційної довідки з реєстру, тому і про неправомірність дій виконавця щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року скаржнику стало відомо лише 19 червня 2020 року, а оскільки на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у боржника на праві власності було нерухоме майно, на яке можна було звернути стягнення, дії головного виконавця щодо повернення виконавчого листа стягувачу є незаконними.

Такі висновки суду першої інстанції грунтуються на нормах матеріального та процессуального права.

Так, відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В скарзі ОСОБА_2 зазначає, що лише 19 червня 2020 року йому стало відомо про наявність на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у боржника нерухомого майна, на яке можна було звернути стягнення.

Згідно з інформацією від 19 червня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 01 березня 2010 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для поновлення строку на звернення ОСОБА_2 зі скаргою на дії державного виконавця.

Відтак, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про необхідність поновлення строків для подання скарги на дії державного виконавця, та не врахував, що строк пропущений скаржником без поважних причин, колегія суддів вважає безпідставними, та такими, що не спростовують висновку суду про наявність підстав для поновлення строку на звернення до суду зі скаргою.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні) виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, постановою від 24.07.2012 року про повернення виконавчого документа стягувачу, керуючись п. 2 ст. 47 Закону України, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий лист № 2-419-1/09, виданий 17.03.2009 року Солом`янським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 160 664,20 грн. повернуто стягувачу.

Однак, як вбачається з інформацією від 19 червня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 01 березня 2010 року за ОСОБА_1 було зареєстровано право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 .

Враховуючи наведене, встановивши, що на момент винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 24 липня 2012 року у боржника на праві власності з 01 березня 2010 року було нерухоме майно, на яке можна було звернути стягнення, суд першої інстанції дійшов обгрнутованого висновку, про наявність правових підстав для визнання дій головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мазура Ю.С. щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачуі від 24 липня 2012 року у виконавчому провадженні № 13047552 незаконними.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 як стягувач знав про перебування на виконанні виконавчого листа, однак більше 10 років жодних дій не вчиняв, що свідчить про його пасивність як стягувача та добровільну відмову від реалізації наданих йому законом повноважень для захисту свого порушенного права, колегія суддів відхиляє, оскільки примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, та примусове виконання рішень здійснюють виконавці, а відтак, стягувач не зобовязаний вчиняти дії з метою належного виконання боржником рішення, тоді як саме на виконавця покладено обов`язок вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження» , неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Також колегія суддів вважає необхідним зазначити, що виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Доказів виконання рішення суду від 13.02.2009 року боржником не надано, та матеріали справи не містять, а відтак повернення виконавчого документа з підстав відсутності у боржника майна на може бути звернуто стягнення, тоді як таке майно було наявне, свідчить про порушення прав стягувача щодо отримання суми боргу, яка стягнута за рішенням суду.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а відтак відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лисенка Сергія Миколайовичазалишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Головуючий: Судді: