441/877/19 2/441/44/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2021 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Перетятько О.В.,

за участі секретаря Сорока М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Городок справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Комарнівська міська рада Городоцького району Львівської області про визнання батьківства

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Комарнівська міська рада Городоцького району Львівської області, в якій просить визнати його батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зобов`язати виконком Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області внести зміни в книгу реєстрації народжень, актовий запис № 03 від 12.03.2018, вказавши його батьком дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що у період з 21.11.2013 по 30.01.2016 перебували з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі. Після розірвання такого, через деякий час стосунки між ними поновились, вони почали вести спільне господарство та продовжували проживати однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дочка ОСОБА_3 , однак, враховуючи те, що дитина була народжена відповідачкою після розірвання шлюбу, відомості про батька внесені згідно ч. 1 ст. 135 СК України за заявою матері. Зазначив, що через деякий час відповідачка забрала дочку, покинула житло, де вони проживали разом та повернулась проживати до місця реєстрації, на прохання повернутись не реагувала. Крім того, вказав, що впродовж 2018 перераховував кошти на утримання дитини, скеровував поштовим зв`язком дитячу коляску та інші подарунки, однак відповідачка зустрічей з ним уникала, брати участь у вихованні дитини йому не давала, чим, на його думку, порушила його батьківські права на догляд та спілкування з дитиною, згодом поїхала за межі території України. Враховуючи, що ОСОБА_2 добровільно не визнає факт батьківства позивача відносно дитини ОСОБА_3 , просив суд постановити рішення, яким визнати його батьком дитини.

Позивач в суді та у письмовій заяві позов підтримав в повному обсязі. Крім того, в матеріалах справи містяться його письмові пояснення, в яких вказав, що дійсно є батьком їхньої спільної з відповідачкою дитини, разом проживали після розірвання шлюбу, фінансово допомагав в утриманні дитини, на його думку, зазначення у свідоцтві про народження дочки, у графі «батько» його імені та по батькові свідчить про підтвердження факту кровної спорідненості, однакОСОБА_2 через особисту неприязнь до нього не дає спілкуватись батьку з дочкою та вказує, що батьком дитини він не є, однак, на особу, яка могла б ним бути, не вказує, крім того, зауважив, що ОСОБА_2 не з`являлась на жодне судове засідання, двічі ухилялась від проведення експертизи на визначення батьківства, що свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування його доводів. З покликанням на наведене, просив про задоволення позову (а.с. 121-126).

Відповідачка в підготовчі та судові засідання жодного разу не з`явилась, неодноразово подавала клопотання про відкладення таких з покликанням на погане самопочуття та погіршення стану здоров`я, інше (а.с. 34-35, 56-57, 71, 116, 127-128, 136, 139, 166), крім того, в матеріалах справи наявні повідомлення про вручення судових повісток відповідачці, власноручно підписані розписки про дату та час проведення судових засідань (а.с. 36, 38, 45, 54, 55, 114, 129, 133, 138, 165), які свідчать, що остання належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, у порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 62, 119, 132, 164).

Крім того, нею 21.02.2020 скеровано до суду відзив на позов, в якому такий заперечила в повному обсязі, вважає вимоги позивача необґрунтованими. Вказала, що на час народження дитини з ним у зареєстрованому шлюбі не перебувала, біологічним батьком дитини є інший чоловік, відомості про якого давати не бажає, від проведення судової генетичної експертизи на визначення батьківства категорично відмовилась. Просить відмовити у позові за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог (а.с. 58-60).

Між тим, наведені відповідачкою обставини, як поважність причин неявки у судове засідання, судом вважатись не можуть, оскільки ОСОБА_2 із заявами про відкладення судових засідань звертались до суду неодноразово, крім того, суд звертає увагу на те, що відповідачка не була позбавлена можливості взяти участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщенням суду відповідно до статті 212 ЦПК України, проте не скористались своїм правом.

Аналогічна позиція висловлена у Постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 922/2575/19.

Представник третьої особи міський голова Іваницький Т.І. подав до суду лист, в якому просив про розгляд справи без його участі, при ухваленні рішення поклався на розсуд суду (а.с. 32, 44).

З огляду на характер спірних правовідносин, складність справи, події, правову оцінку яким слід було надати, а також враховуючи подальші карантинні обмеження, суд неодноразово йшов на зустріч учасникам справи та відкладав судові засіданні з тією метою, щоб кожен мав можливість відстояти свою позицію перед судом. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України суд ухвалив розглядати справу без участі сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оглянувши надані докази в їх сукупності, пояснення позивача, відзив відповідачки, інші докази, суд приходить переконання про задоволення позову з наступних підстав.

Стаття 55 Конституції України передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Із позовної заяви, копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 21.11.2013 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30.01.2016 Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції розірвано, актовий запис № 13 (а.с. 6).

Через деякий час подружні відносини між ними поновились і сторони стали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 .

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , її батьками зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Враховуючи, що на час народження дитини позивач та відповідачка проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень проводився за вказівкою відповідачки, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, остання має статус одинокої матері, що вбачається також із копії листа начальника Служби у справах дітей Городоцької районної державної адміністрації № 86/1 від 01.02.2019 та наданого на письмовий запит суду актового запису про народження № 03 від 12.03.2018, складеного виконавчим комітетом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області(а.с. 5, 18-19).

У позовній заяві позивач вказує, що упродовж 2018 року надавав фінансову допомогу ОСОБА_2 на утримання їхньої малолітньої дочки, на підтвердження чого долучив копії квитанцій про переказ коштів (а.с. 7-8).

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд може встановити батьківство у разі спільного проживання і ведення спільного господарства матір`ю і особою, яка припускається батьком дитини, якщо ця особа приймає участь у вихованні дитини та утримує дитину, а також у разі визнання тим, хто припускається батьком, свого батьківства.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтями 125, 126 та 128 СК України.

Так, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду (ч. 2 ст. 125 СК України).

За змістом ст. 126 СК України заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, може бути подана до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Як вбачається зі ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У даному провадженні судом за клопотанням позивача, двічі виносились ухвали, а саме, 08.04.2020 та 18.08.2021 про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, проте такі не були проведені з тих підстав, що відповідачка ОСОБА_2 у зазначені дату та час не з`явилася з дитиною в експертну установу для відібрання зразків букального епітелію та проведення молекулярно-генетичної експертизи, ухвали повернуто суду без виконання.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Керуючись цим загальним правилом, у ч. 2 ст. 128 СК України допускаються будь-які докази, які засвідчують походження дитини.

У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Судом встановлено, що відповідачка, яка була достовірно обізнана про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, належним чином повідомлена експертною установою про дату, час та місце проведення судових молекулярно-генетичних експертиз, не з`явилася для забору біологічних зразків разом із дитиною, що свідчить про її ухилення від проведення зазначеної експертизи з метою встановлення істини у справі.

Нез`явлення відповідачки разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи свідчить про її небажання отримати точні висновки щодо походження дитини на спростування доводів позивача про його батьківство щодо дитини. Судом вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судових молекулярно-генетичних експертиз та забезпечення участі відповідачки разом із дитиною у її проведенні.

Вказане узгоджується із Постановою Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19).

Відповідачка не довела наявність поважних підстав, які перешкоджали їй з`явитися разом із дитиною до експертної установи для забору відповідних зразків її та дитини. Вказані дії та бездіяльність відповідачки, що призвели до неможливості проведення експертизи, надали суду можливість визнати факт, який відповідачкою заперечується, та встановити, з урахуванням інших доказів, походження дитини від позивача.

Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06), пункт 49 рішення у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про якій деться в пункті 2, і, до того ж, є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04). Проте, держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява № 39948/06).

Перевіривши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач визнавав своє батьківство, надавав матеріальну допомогу на утримання ОСОБА_3 , і бажає у подальшому приймати участь у вихованні дитини, а тому визнання ОСОБА_1 батьком ОСОБА_3 відповідає інтересам малолітньої дитини. Відповідачка ОСОБА_2 , заперечуючи проти визнання ОСОБА_2 батьком малолітньої дитини, не навела жодних переконливих доказів на спростування доводів позивача та наданих ним доказів, а отже, позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню в повному обсязі. З огляду на задоволення позовних вимог щодо визнання батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , слід внести зміни в актовий запис про народження № 03 від 12.03.2018, складений виконавчим комітетом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області, вказавши у графі «відомості про батька» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючий та зареєстрований по АДРЕСА_1 , громадянин України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачки в користь позивача 768 грн. 40 коп. судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 89, 141, 211, 258-259, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог Комарнівська міська рада Городоцького району Львівської області про визнання батьківства задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Внести зміни до актового запису про народження № 03 від 12.03.2018, складеного виконавчим комітетом Комарнівської міської ради Городоцького району Львівської області, вказавши у графі «відомості про батька» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , громадянина України.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , 768 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів до Львівського апеляційного суду через Городоцький районний суд Львівської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.01.2022.

Головуючий суддя Перетятько О.В.