ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3060/21 Справа № 210/6106/20 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/6106/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року, яке ухвалено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 грудня 2020 року , -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»), про стягнення моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійні захворювання, у зв`язку із чим, висновком МСЕК від 31.05.2006 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50 % з 29 травня 2006 року до 01 червня 2007 року, визнано особою з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01 травня 2007 року.

При повторному переогляді, висновком МСЕК від 05.06.2008 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50 % з 01 червня 2008 року, визнано особою з інвалідністю третьої групи, на безстроковий термін.

Вважає, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями йому спричинено моральну шкоду, яка завдана з вини відповідача та підлягає відшкодуванню ним, а тому просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 186 000 грн., без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості та судовій практиці.

Внаслідок втрати професійної працездатності позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що позивач, внаслідок отриманих професійних захворювань, втратив 50 % професійної працездатності безстроковота його визнано інвалідом третьої групи, також безстроково, він позбавлений можливості реалізувати свої звички та бажання, свої наміри в професійній сфері, змушений залучати додаткові зусилля та ресурси для організації життя.

Вважає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці безпечні умови праці, що не було зроблено керівництвом Рудоуправління імені Кірова, правонаступником якого є відповідач по справі, в період його праці на зазначеному підприємстві.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту рішення, необ`єктивне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що пунктом 19 Акту № 14 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання визначено, що особи які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи є адміністрація шахт імені Артема РУ імені Кірова ВО «Кривбасруда» та «Родіна» ВАТ КЗРК, розслідування причин виникнення у позивача професійних захворювань здійснювалось ВАТ «КЖРК», а відповідач по справі, навіть не долучався до участі у розслідуванні, що, на думку відповідача, свідчить про те, що відповідач не є правонаступником шахти № 1 імені Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда».

Проте, суд не взяв до уваги відсутність правонаступництва РУ імені Кірова по відношенню до відповідача, час роботи на підприємстві РУ імені Кірова та ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Наполягає на тому, що позивач перебував у трудових відносинах саме з ДП «Рудоуправління імені Кірова», а тому моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я на виробництві, може бути відшкодована виключно роботодавцем.

Посилається на судову практику 2010 року та 2016 року в аналогічних справах, що підтверджує відсутність правонаступництва у відповідача по відношенню до Державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова».

Відповідач зауважує на тому, що відповідно до Постанови Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників.

Також, відповідач посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року у справі № 212/2526/16-ц, при розгляді якої судом апеляційної інстанції з наданих сторонами доказів не установлено факт правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» по відношенню до Криворізького державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова».

Вважає, що судом визначено розмір моральної шкоди без врахування конкретних обставин справи, а саме: відсотку втрати профпрацездатності позивача, характеру отриманого ним професійного захворювання та пов`язаних з цим моральних страждань, істотності вимушених змін в житті позивача, а також ступеня вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та стягнуто моральну шкоду в завищеному розмірі, без врахування засад розумності, виваженості й справедливості.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 17.10.1983 року по 27.08.1998 року працював підземним гірничим робітником очисного забою та підземним машиністом скреперної установки шахти імені Артема № 1 Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а.с. 6-7).

Відповідно до пунктів 9, 10, 14 Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.05.2006 року, позивачу 20.042006 року Українським НДІ промислової медицини встановлене професійні захворювання: радикулопатія шийна і попереково - крижова з вираженими статико-динамічними порушеннями та дистрофічним синдромом у вигляді дв. гонартрозу і коксоперіартрозу ПФС першого-другого ст. та першого ст., відповідно; дв. плечолопатковий періартроз з регіональною гіпотрофією м`язів , помірним больовим синдромом ПФС першого-другого ст., деф. артроз і періартроз ліктьових суглобів ПФ першого ст. (а.с.13).

Відповідно до п. 16 Акту №14 розслідування хронічного професійного захворювання від 17.05.2006 року професійне захворювання у позивача виникло за таких обставин: працюючи на шахті «Родіна» ВАТ «КЗРК» з 31.08.1998 року по цей час (тобто по дату складання акту - 17.05.2006 року) підземним гірником очисного забою (7 р. 8 міс.). ОСОБА_1 , згідно з професійними обов`язками, виконував роботи в підземних умовах шахти, де з-за того що не завжди була можливість застосувати засоби малої механізації, внаслідок обмеженості робочого простору, підіймав та переміщував важі вагою, яка перевищувала гранично-допустиму. Згідно з санітарно-гігієнічною характеристикою, підготовленою Саксаганською райСЕС за №2/2-1791 від 08.11.2005 року, ОСОБА_1 працюючи на шахті №1 ім. Артема РУ ім. Кірова ВО «Кривбасруда» підземним гірником очисного забою з 01.11.1987 р. по 27.08.1998 року (10 р 9 міс), підземним машиністом скреперної лебідки з 06.01.1984 року по 01.11.1987 року (3 р. 10 міс.) та підземним гірником, який виконував обов`язки машиніста скреперної лебідки з 17.10.1983 року по 06.01.1984 р (3 міс.) - виконував роботи, які також характеризувалися важкістю праці, що перевищувала гранично-допустимі норми. (а.с. 8-9).

Згідно п.17 вищевказаного Акту, причинами професійних захворюваннь у ОСОБА_1 є тривалий стаж роботи (22 р. 6 міс.) в умовах важкої фізичної праці, яка перебільшувала ГДН (а.с.8-9).

Пунктом 19 вищевказаного Акту встановлено, що керівництво шахт № 1 ім. Артема РУ ім. Кірова ВО «Кривбассруда» та «Родіна» ВАТ «КЗРК» під час праці ОСОБА_1 порушили ст.153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Згідно висновку МСЕК від 31.05.2006 року ОСОБА_1 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 50 % з 29 травня 2006 року до 01 червня 2007 року, визнано особою з інвалідністю третьої групи, з наступним переоглядом 01 травня 2007 року.

При повторному переогляді, висновком МСЕК від 05.06.2008 року позивачу було встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 50 % з 01 червня 2008 року, визнано особою з інвалідністю третьої групи, на безстроковий термін.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З Акту розслідування хронічного професійного захворювання від 17.05.2006 року причиною професійних захворювань є тривалий стаж роботи (22 р. 6 міс.) в умовах важкої фізичної праці, яка перебільшувала ГДН (а.с.8).

Отже, відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який є правонаступником РУ імені Кірова ВО «Кривбасруда», під час роботи позивача, допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли також з вини ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», який є правонаступником РУ імені Кірова ВО «Кривбасруда», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці, відповідно до нормативно-правових актів.

Щодо посилання відповідача в апеляційній скарзі про те, що суд не взяв до уваги відсутність правонаступництва РУ імені Кірова по відношенню до відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Станом на 01.01.1978 року до складу ВО «Кривбасруда» входило 10 Рудоуправлінь. Рудоуправління «Інгулець» наказом Міністерства чорної металургії УРСР від 01.09.1977 року передано до складу Інгулецького гірничо-збагачувального комбінату.

01.01.1988 року на виконання наказів Мінчормету СРСР від 16.11.1987 року за №1015 і ГПО «Южруда» від 13.10.1987 року за №2 на базі Рудоуправлінь імені: Леніна, Р. Люксембург, ХХ партз`їзду, Фрунзе, Дзержинського, Ілліча створено три виробничі одиниці РУ ім. Леніна, РУ ім. ХХ партз`їзду, РУ ім. Дзержинського.

Так, у 1989 році Рудоуправління ім. Кірова вийшло зі складу ВО «Кривбасруда» та стало самостійною юридичною особою Рудоуправління ім. Кірова ДВО «Південруда» ММ УРСР, яке в наступному підпорядковувалось Мінпромполітики України.

Відповідно до спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна №65/322 від 22.02.1999 року Рудоуправління ім. Кірова Мінпромполітики України перейменоване у Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром.

28 грудня 2000 року на підставі спільного наказу Мінпромполітики України та Фонду держмайна Дочірнє підприємство «Державне рудоуправління ім. Кірова» ДАК Укрудпром реорганізоване у Державне рудоуправління імені Кірова.

30.03.2001 року Державним комітетом Промислової політики України було видано Наказ №135 від 30.03.2001 року «Про створення робочої групи з питань приєднання окремих виробничих потужностей РУ ім. Кірова до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», згідно якого на робочу комісію було покладено обов`язки щодо розгляду питань, пов`язаних з передачею основних фондів та виробничих потужностей державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», в тому числі й питань дебіторської та кредиторської заборгованості, заборгованості рудоуправління з нарахованих регресних позовів, заробітної плати та інших виплат.

Згідно з п.п. 1.1.-2.2 наказу Державного комітету Промислової політики України № 165 від 19.04.2001 року «Про подальшу реструктуризацію «Рудоуправління імені Кірова»» майно державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» передане на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» для збільшення його статутного фонду та створення на його базі Шахтоуправління з підземного видобутку руди на правах структурного підрозділу комбінату та проведена інвентаризація РУ ім. Кірова по всіх статтях балансу, станом на 01.04.2001 року.

П.п 3.1.-3.2 розділу 3 вказаного Наказу було передбачено створення комісії з прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь»; забезпечення прийому-передачі основних фондів та інших статей балансу РУ ім. Кірова станом на 01.05.2001 року, які передаються до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Відповідно до Додатку № 1 до Наказу № 165 від 19.04.2001 року «Укрупнений перелік об`єктів та виробничих потужностей РУ ім. Кірова, що підлягають передачі на баланс Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», шахта «Північна», відійшла до Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь».

Згідно ст.37 ЦК УРСР, в редакції 1963 року, юридична особа припиняється шляхом ліквідації або реорганізації (злиття,поділу або приєднання). При злитті і поділі юридичних осіб майно (права і обов`язки) переходить до нововиниклих юридичних осіб. При приєднанні юридичної особи до іншої юридичної особи її майно (права і обов`язки) переходить до останньої. Майно переходить в день підписання передаточного балансу, якщо інше не передбачене законом або постановою про реорганізацію.

Тобто, на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої.

Постанова Господарського суду Дніпропетровської області від 15.09.2011 року, якою Державне підприємство «Рудоуправління імені Кірова» ліквідовано без правонаступників, для вирішення даного спору, правового значення не має, з вищенаведених підстав.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2017 року у справі № 212/2526/16-ц, при розгляді якої судом апеляційної інстанції з наданих сторонами доказів, не установлено факт правонаступництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» по відношенню до Криворізького державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова», відхиляються колегією суддів, оскільки, при розгляді цивільної справи № 210/4986/20 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, колегією суддів установлено, що на момент передачі до складу Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь» майна державного підприємства «Рудоуправління імені Кірова» закон передбачав перехід прав та обов`язків від однієї юридичної особи до іншої з моменту переходу майна особи від однієї особи до іншої, а тому ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як правонаступник Криворізького державного гірничо-металургійного комбінату «Криворіжсталь», являється також правонаступником Рудоуправління імені Кірова.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що незалучення відповідача до участі у розслідуванні професійних захворювань позивача, свідчить про те, що відповідач не є правонаступником шахти № 1 Артема Рудоуправління імені Кірова ВО «Кривбасруда», спростовується вищевикладеним.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив професійну працездатність у загальному розмірі 50 %, його визнано людиною з інвалідністю третьої групи, безстроково. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, з моменту виникнення професійного захворювання позивач не має змоги вести звичне життя. Внаслідок професійного захворювання потребує медичного лікування. Він позбавлений можливості повноцінно працювати, реалізовувати свої звички та бажання, наслідки професійних захворювань призводять до суттєвого обмеження можливостей організму, порушення його функцій. Періодично проходить лікування, незважаючи на курси лікування покращення в стані здоров`я не спостерігається, а зважаючи на встановлення відсотку втрати професійної працездатності та групи інвалідності безстроково, взагалі можливість такого відновлення.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок професійних захворювань, що потягло втрату працездатності, розмір втрати професійної працездатності, визнання його особою з інвалідністю третьої групи, що свідчить про зміни у буденному житті позивача, вважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 90 000,00 грн. до 150 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача про необґрунтованість суми відшкодування моральної шкоди, спростовуються вищевикладеним.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі відповідача зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Згідно положення закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п.3 ч. 3 ст. 175, п.1.ч.1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з чим, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору, стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави та збільшує цей розмірі з 900 грн. до 1500,00 грн., тобто до одного відсотка від стягнутого розміру моральної шкоди.

Крім того, з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» підлягає стягненню судовий збір 2250,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (1500 грн. х 150%).

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року змінити, збільшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 з 90 000,00 гривень до 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 грудня 2020 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судового збору з 900 гривень 00 копійок до 1500 (одна тисяча п`ятсот ) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за подання апеляційної скарги позивача на користь держави судовий збір у розмірі 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 24 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: