Справа № 203/965/21
Провадження № 2-о/0203/26/2021
УХВАЛА

18 березня 2021 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральний районний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2021 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська представник заявника, адвокат Темченко Сергій Леонідович з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Центральний районний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області, в якій просить суд:

- встановити факт народження ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Землянка Кагарлицького району Київської області, яке є територією України, ОСОБА_2 , який є батьком громадянки Азербайджанської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що народилася у місті Баку Азербайджанської Республіки, з метою оформлення ОСОБА_1 громадянства України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.03.2021 року, цивільну справу № 203/965/21, провадження № 2-о/0203/26/2021, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульовано Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України).

Суд зазначає, що відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ст. 316, ст. 318 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

У заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Дослідивши заяву на відповідність вимогам ст. ст. 316, 318 ЦПК України, суд доходить висновку про її невідповідність вимогам ст. 318 ЦПК України, а саме: в частині зазначення причин неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт та надання відповідних доказів.

Вказаного висновку, суд дійшов з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.95, вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, встановленим ст.137 ЦПК, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.274 ЦПК ( 1502-06 ). Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя відповідно до ст.139 ЦПК постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу. У кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви на підставі п.1 ст.136 ЦПК, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п.1 ст.227 ЦПК ( 1502-06 ).

Так, на підтвердження неможливість одержання чи відновлення необхідних документів представником позивача додано: копію повідомлення Державного архіву Київської обласної державної адміністрації, відповідно до якої актового запису про народження ОСОБА_2 не виявлено; копії відповіді Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Київській області Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відповідно до якого при перевірці актовий запис про народження ОСОБА_2 відсутній.

Водночас, згідно з статтею 23 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», поновлення актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану у разі його відсутності, що підтверджується документально.

Право на подання заяви про поновлення актового запису цивільного стану мають особи, зазначені в частині другій статті 22 цього Закону.

Заява про поновлення актового запису цивільного стану подається до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання заявника. Поновлення актового запису цивільного стану проводиться за місцем його первинного складення.

На підставі поновленого актового запису цивільного стану повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання (далі - Правила) внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Пунктом 1.3 розділу І Правил передбачено, що заяви громадян України про поновлення актових записів цивільного стану, які були складені компетентними органами іноземних держав, розглядаються на загальних підставах з дотриманням вимог цих Правил.

Відсутність зазначених актових записів цивільного стану має бути підтверджена документально. Якщо метричні книги або книги державної реєстрації актів цивільного стану передані на зберігання до державного архіву, відсутність актового запису цивільного стану підтверджує архівна довідка, видана державним архівом в Автономній Республіці Крим, області, містах Києві або Севастополі.

Згідно з пунктом 3.11 розділу ІІІ Правил, на підставі поданих заявником та затребуваних відділом державної реєстрації актів цивільного стану, дипломатичним представництвом чи консульською установою України документів та їх аналізу складається висновок про поновлення або відмову в поновленні актового запису цивільного стану (додаток 12).

Відповідно до пункту 1.15 розділу І Правил, відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.

За таких обставин, реєстрація народження особи здійснюється компетентними органами державної реєстрації актів цивільного стану в спеціальному порядку, так само, як і поновлення втрачених актових записів.

Проте, до матеріалів заяви не додано доказів, що заявниця зверталась у позасудовому порядку до відповідних органів реєстрації із заявою про поновлення актового запису про народження її батька.

В той час, як процесуальний закон передбачає можливість встановлення факту народження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Аналогічні висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі справа № 510/1442/19, провадження № 61-8119св20, що враховується судом на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Крім цього, до заяви не долучено документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Проте, представник заявника у заяві просить суд у зв`язку із скрутним становищем заявника (похилий вік, поганий стан здоров`я), відстрочити ОСОБА_1 сплату судового збору за подання заяви на строк до винесення рішення по справі.

Питання щодо сплати судового збору за подання позовної заяви урегульовано главою 1 ЦПК України та Законом України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. 1, ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Платники судового збору - це громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи-підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ від 17.10.2014 року за № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» зазначено, що відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 136 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі 12 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, доводи про відсутність можливості сплати коштів самі по собі не можуть бути підставою для відстрочення від сплати судового збору, оскільки заявник має не лише навести обставини, які свідчать про його скрутне матеріальне становище, але й подати до суду відповідні докази.

Суд зазначає, що у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» визначений вичерпний перелік осіб та умов, за яких суд може відстрочити сплату судового збору. Проте зазначені представником заявника у клопотанні підстави для відстрочення сплати судового збору не відповідають тим умовам, які відповідно до вимог ст. 8 Закону України «Про судовий збір», є правовою підставою для відстрочення сплати судового збору. Представником заявника не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним обставин щодо неможливості сплати судового збору (похилий вік, поганий стан здоров`я) при пред`явленні до суду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Тому, суд не бере до уваги зазначені представником заявника твердження у клопотанні про відстрочення сплати судового збору щодо наявності підстав для відстрочення заявнику сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Крім того, суд зазначає, що ст. 129 Конституції України визначено, що однією з засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Також суд звертає увагу заявника на те, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Окрім того, невмотивоване відстрочення або розстрочення сплати судових витрат утворить дискримінаційне становище по відношенню до інших суб`єктів звернення за судовим захистом.

З огляду на викладене, суд доходить висновку щодо необхідності відмовити у задоволенні клопотання представника заявника про відстрочення сплати судового збору за подання заявником до суду заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Так, відповідно до п.4 п.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви у справах окремого провадження, яку подано фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 9 ст. 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270,00грн.

Тому заявник мала сплатити судовий збір у розмірі 454,00грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 2, ч. 3 ст. 185 ЦПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що заява ОСОБА_1 подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 177, 318 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 175, 185, 260, 318, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральний районний відділ у місті Дніпрі Головного управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Встановити заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків заяви з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху.

Визначені недоліки заяви заявнику усунути шляхом надання суду:

- виправленої редакції заяви для суду та заінтересованої особи з зазначенням причин неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт та надання відповідних доказів (доказів, що заявниця зверталась у позасудовому порядку до відповідних органів реєстрації із заявою про поновлення актового запису про народження її батька);

- оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 454,00 грн, який підлягає перерахуванню на наступний рахунок: отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Центр.р/ 22030101 , код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37988155 , банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.), код банку отримувача (МФО) 899998 , рахунок отримувача UA0004631, код класифікації доходів бюджету 22030101 ; призначення платежу - судовий збір, за позовом ________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

Суд роз`яснює заявнику, що у випадку, якщо недоліки заяви не будуть усунені у зазначений строк, заява буде вважатися неподаною та повернута.

Залишення заяви без руху не позбавляє права повторного звернення до суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Ф.М. Ханієва