КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича на ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року (суддя Хоменко В.С.) про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс», третя особа: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на майно та зняття арешту з майна,

встановив:

у серпні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання транспортного засобу марки КІА, модель Sedona, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 , спільною сумісною власністю подружжя; про визначення розміру належної їй частки в транспортному засобі, про зняття арешту з належної їй частки в спільній сумісній власності подружжя, а саме у транспортному засобі марки КІА, модель Sedona, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 , накладеного в рамках виконавчого провадження ВП 50561197, та стягнути з відповідачів судові витрати.

Мотивуючи позовні вимоги позивач, посилалася на те, що з 26 жовтня 2013 року перебуває з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі. 6 серпня 2020 року ними був придбаний транспортний засіб, право власності на який за взаємною згодою було зареєстровано на ОСОБА_2 .

Позивач зазначала, що 27 липня 2021 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелицею А.В. в рамках виконавчого провадження №50561197 було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме транспортного засобу марки КІА, модель Sedona, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 .

Крім того, 29 липня 2021 року заступником начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)

Перепелицею А.В. в рамках вказаного виконавчого провадження було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, яким є її чоловік ОСОБА_2 , а стягувачем - ТОВ «Вердикт Фінанс».

Позивач стверджувала, що транспортний засіб придбано у період шлюбу, а відтак є спільним майном подружжя, однак накладення на нього арешту порушує її права співвласника майна та позбавляє її можливості користуватися своєю власністю.

Одночасно з позовною заявою представник позивача - адвокат Ситник О.В. подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив зупинити продаж арештованого майна, яке є предметом спору, а саме транспортного засобу марки КІА, модель Sedona, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 , посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до того, що автомобіль може бути проданий, а позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах даного судового провадження без нових звернень до суду, тому є підстави для задоволення заяви про забезпечення позову.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено, зупинено продаж арештованого майна, яке є предметом спору, а саме транспортного засобу марки КІА, модель Sedona, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 .

У поданій апеляційній скарзі представник ТОВ «Вердикт Фінанс» - адвокат Слостін А.Г. просить ухвалу судді скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Представник відповідача посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки поділ спільного майна подружжя, як підстава для зупинення продажу арештованого майна, не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або вимог державного виконавця з виконання виконавчого напису нотаріуса.

Представник ТОВ «Вердикт Фінанс» стверджує, що боржник ОСОБА_2 , щодо якого відкрито виконавче провадження про стягнення боргу та накладено арешт на його майно, та його дружина, ОСОБА_1 , які здійснюють поділ майна, діють недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки поділ майна порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Також адвокат Слостін А.Г. зазначає, що незастосування судом першої інстанції заходів зустрічного забезпечення чи ігнорування вимог щодо зустрічного забезпечення, чи неподання заявником обов`язкових відомостей щодо пропозицій зустрічного забезпечення, в даному випадку є порушенням процесуального законодавства та інтересів ТОВ «Вердикт Фінанс».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Ситник О.В. просить залишити її без задоволення, а ухвалу судді - без змін, посилаючись на те, що кредитні кошти отримувались ОСОБА_3 не в інтересах сім`ї та задовго до укладення шлюбу з позивачем, а тому позивач не повинна відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_4 щодо даного кредиту та віддавати транспортний засіб, який придбаний за кошти сім`ї.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову, оскільки між сторонами виник спір і невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим ефективний захист та поновлення порушених законних прав інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. Разом з цим, вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем позовними вимогами.

Представник позивача стверджує, що з огляду на обраний вид забезпечення позову,

який не впливає на матеріальний стан ТОВ «Вердикт Фінанс», яке не є власником майна та не призводить до понесення додаткових витрат унаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання товариству збитків унаслідок зупинення продажу арештованого майна, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

ОСОБА_2 подав до Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТОВ «Вердикт Фінанс» - адвоката Гринько К.В, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача - адвоката Лисенко І.К., яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З наданих копій матеріалів справи вбачається, що у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 50561197 по виконанню виконавчого напису нотаріуса про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» 9 157 224грн 77коп.

Постановою заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці А.В. 27 липня 2021 року накладено арешт на майно боржника - транспортний засіб, марки КІА, модель Sedona, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2016 року випуску, чорного кольору, VIN код НОМЕР_2 .

Постановою 29 липня 2021 року заступника начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці А.В. вказаний транспортний засіб описано та передано на відповідальне зберігання ДП «Сетам».

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вона є обґрунтованою, захід забезпечення, який просить застосувати позивач, спроможний забезпечити ефективний захист порушеного права позивача та поновлення порушених прав та інтересів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2, 5 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду

забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

Частиною 3 статті 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої палати ВС від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам<…>. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів<…>. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові ВП ВС від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а

створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

З наданих суду документів вбачається, що на спірний транспортний засіб накладений арешт у процесі здійснення виконавчих дій по виконанню виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Фінанс».

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що спірний транспортний засіб був придбаний не за кредитні кошти, які були отримані відповідачем до реєстрації їх шлюбу, а відтак продаж вказаного транспортного засобу на виконання виконавчого напису нотаріуса порушить її права співвласника транспортного засобу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що позивачем доведено існування спору про право на транспортний засіб та наявність правових підстав для застосування забезпечення позову, передбаченого п. 5 ч. 1ст. 150 ЦПК України, який є співмірний із заявленими позовними вимогами.

Доводи ТОВ «Вердикт Фінанс» про те, що подання даного позову свідчить про недобросовісну поведінку позивача та її чоловіка, який є боржником перед товариством, з метою недопущення звернення стягнення на майно боржника, належними доказами не підтверджені, оскільки з наявних матеріалів справи вбачається, що кредитний договір був укладений ОСОБА_2 25 травня 2007 року, а шлюб сторін був зареєстрований 26 жовтня 2013 року, тому спірний транспортний засіб не був придбаний за кредитні кошти, транспортний засіб описаний та арештований, як майно боржника ОСОБА_2 , без врахування інтересів ОСОБА_1 , яка має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

З приводу доводів апеляційної скарги про безпідставне не застосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення, колегія суддів зазначає про наступне.

Відповідно до частини першої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком, за виключенням випадків, передбачених частиною третьою статті 154 ЦПК України, в якій зазначено, що суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Згідно матеріалів справи позивач є громадянкою України, має зареєстроване місце проживання, доказів відсутності у неї майна відповідачем не надано, також відповідачем не надано доказів звернення до суду із заявою про застосування зустрічного забезпечення, а відтак колегія суддів вважає, що правових підстав для застосування зустрічного забезпечення суд першої інстанції не мав, що не позбавляє ТОВ «Вердикт Фінанс»

звернутися до суду першої інстанції із заявою про застосування зустрічного забезпечення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглянувши ухвалу судді саме в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвала судді першої інстанції постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» - адвоката Слостіна Андрія Геннадійовича залишити без задоволення, ухвалу судді Голосіївського районного суду міста Києва від 17 серпня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк