У Х В А Л А

"22" березня 2021 р.

м. Київ

справа № 755/4950/21

провадження № 2о/755/290/21

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту неправдивості поширеної інформації та її спростування, -

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення факту неправдивості поширеної інформації та її спростування.

Вивчивши матеріали поданої заяви, суддя дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1, 3 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. (ч. 1 ст. 293 ЦПК України)

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 315 ЦПК України, останньою наведено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

В ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо).

Отже, згідно зі ст. 293, ч. 2 ст. 317 ЦПК України для встановлення факту необхідна наявність певних умов, зокрема, встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення.

Як убачається із змісту поданої заяви та долучених до неї копій документів, звертаючись до суду із даною заявою, заявник просить суд: встановити факт неправдивості інформації та спростувати інформацію про заявника, яка поширена на веб-сайті у статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка принижує честь, гідність та ділову репутацію заявника.

Відповідно до вимог чинного законодавства фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України).

За змістом ч.4 ст.277 ЦК України, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Пленум Верховного Суду України в п.13 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року роз`яснив, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

Звертаючись до суду з вказаною заявою, представник заявника посилається на неможливість встановлення власника веб-сайту на якому розміщена недостовірна інформація, про те доказів вказаного до суду не надано.

Зокрема, до матеріалів заяви на підтвердження неможливості встановлення власника веб-сайту та автора інформації, представником заявника подано лише один адвокатський запит до Ради національної безпеки і оборони України.

Разом із цим доказів використання стороною заявника всіх визначених цивільно-правовим законодавством механізмів з метою встановлення власника сайту або автора інформації, до суду не надано.

На відміну від позовного провадження, окремому провадженню притаманні такі ознаки, які характеризують його структурну самостійність та прикладну значущість і які визначаються такою суттєвою ознакою, як безспірність розгляду справ, що віднесені до окремого провадження. Важливою також є не тільки конкретна мета встановлення факту, а його зв`язок із певним суб`єктивним матеріальним правом.

З огляду на вищенаведені норми процесуального законодавства, суддя дійшов висновків, що встановлення заявлених фактів не підлягає розгляду у порядку окремого провадження, що дає підстави суду відмовити у відкритті провадження у справі, - оскільки заявник звернувся до суду з вимогами про захист честі, гідності та ділової репутації, що є спором про право, який підлягає розгляду лише у порядку позовного провадження за участі сторін спірних правовідносин.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.02.2021 року у справі № 755/18912/20, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту недостовірності інформації та її спростування залишено без розгляду, та в ухвалі суду роз`яснено заявнику ОСОБА_1 його право на звернення з вимогами до суду у позовному порядку.

Крім того, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.03.2021 року у справі № 755/4719/21 відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту неправдивості поширеної інформації та її спростування в порядку окремого провадження.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 186, 258-261, 293, 315, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту неправдивості поширеної інформації та її спростування.

Роз`яснити заявнику право звернення до суду за правилами позовного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Заявник має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Суддя: В.І. Галаган