УХВАЛА

18 березня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Домусчі Л.В.,

При секретарі судового засідання Лисенко А.О.,

Розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до басейнового управління водних ресурсів річок Причорноморя та нижнього Дунаю про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду 26.11.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Басейнового управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 04.12.2019 року провадження у справі було відкрито та визначено проводити розгляд справи в загальному позовному порядку з призначенням підготовчого засідання.

До суду 02.01.2020 року представником відповідача подано відзив на позов, відповідь на який було подано представником позивача 13.01.2020 року.

Представником відповідача 29.01.2020 року було подано заперечення на відповідь сторони позивача. Представником позивача 10.02.2020 року були подані письмові пояснення щодо позову.

Ухвалою суду від 12.02.2020 року було розглянуто та частково задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів.

Вимоги ухвали суду від 12.02.2020 року були виконанні та 16.03.2020 року представником відповідача надано до суду запитувані докази (а.с.162-189).

У підготовче засідання 16.03.2020 року з`явились представник позивача, який позов підтримав, та два представники відповідача, які позов не визнавали.

Ухвалою суду від 16.03.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті.

Через неявку сторін розгляд справи 14.05.2020 року, 18.06.2020 року відкладався, 17.07.2020 року за клопотанням сторін по справі було оголошено перерву до 12.10.2020 року. Розгляд справи 12.10.2020 року за клопотанням сторін, із наданням часу на ознайомлення з матеріалами справи, був відкладений на 25.11.2020 року.

У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 25.11.2020 року був відкладений на 18.03.2021 року.

Представником відповідача 12.10.2020 року було подано до суду клопотання, згідно якого просили закрити провадження у справі, посилаючись на те, що дана справа за позовом ОСОБА_1 не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки Державне агентство водних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади; юридичною особою публічного права, а Басейнове управління водних ресурсів річок Причорномор`я та нижнього Дунаю є територіальним органом Держводагенства, тому вважають, що спір повинен розглядатись у порядку адміністративного судочинства.

Представником позивача 28.12.2020 року було подано до суду заперечення на клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, згідно яких просив відмовити у задоволенні клопотання. Посилався на те, що відповідачем не надано будь-яких доказів того, що позивач ОСОБА_1 займав посаду саме державного службовця та проходив публічну службу. Згідно наказу №43-ОС від 03.07.2020 року, позивач був прийнятий на посаду провідного інженера відділу контролю, діловодства та взаємодії із засобами масової інформації. У подальшому, 16.05.2013 року, наказом №33-ОС позивача переведено на посаду провідного інженера з застосування комп`ютерів. При цьому будь-яких екзаменів, тестувань та конкурсів при прийняті на посаді та переведені позивач не складав. Ранг державного службовця йому не присвоювався та присягу державного службовця позивач не складав. При звільненні позивача на підставі ст. 40 КЗпП не здійснено будь-якого посилання на положення Закону України «Про державну службу», а тому представник позивача вважає, що даний спір є трудовим та стосується позивача як найманого працівника, та має розглядатись за правилами цивільного судочинства.

У судовому засіданні 18.03.2021 року були присутні представник позивача ОСОБА_2 , який підтримав свої письмові заперечення від 28.12.2020 року та просив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі; представник відповідача ОСОБА_3 , яка підтримала та просила задовольнити подане ними клопотання про закриття провадження у справі.

Вирішуючи подане клопотання суд виходить із наступного.

У пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим. Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право. Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору. Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Реалізуючи дискрецію при визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Частиною четвертою статті 5 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Таким чином, для визначення юрисдикційної належності спору у справі, яка розглядається, необхідно з`ясувати, чи пов`язаний спір з прийняттям, проходженням чи звільненням особи з публічної служби, у цьому випадку - зі служби в органах виконавчого влади.

Згідно матеріалів справи, у відповідності до наказу №43-ОС від 03.07.2020 року, позивач був прийнятий на посаду провідного інженера відділу контролю, діловодства та взаємодії із засобами масової інформації.

У подальшому, 16.05.2013 року, наказом №33-ОС позивача переведено на посаду провідного інженера з застосування комп`ютерів.

При цьому будь-яких екзаменів, тестувань та конкурсів при прийняті на посаді та переведені позивач не складав. Ранг державного службовця йому не присвоювався та присягу державного службовця позивач не складав.

При звільненні позивача на підставі ст. 40 КЗпП не здійснено будь-якого посилання на положення Закону України «Про державну службу».

Таким чином, суд погоджується з доводами представника позивача з приводу того, що стороною відповідача не доведено обставин того, позивач був прийнятий та проходив публічну службу.

Отже, з огляду на суб`єктний склад спору, предмет позову та характер спірних правовідносин суд вважає, що спір у справі підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, а тому в задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі відмовляє.

Керуючись ст.ст.4, 19, 2142, 43, 49, 76-81, , 83, 92, 222, п.1ч.1 ст.255, 258, 259 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються в апеляційну скаргу на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 22.03.2021 року.

Суддя Л.В. Домусчі