справа № 156/1033/20
Провадження № 2/156/72/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
11 березня 2021 року смт Іваничі
Іваничівський районний суд Волинської області
в складі: головуючого - судді Федечко М. О.,
за участю: секретаря судового засідання Салатюк Г.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в смт. Іваничі цивільну справу № 156/1033/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Володимир-Волинської міської ради Волинської області,-
Позивач звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Позов обґрунтовано тим, що вона із відповідачем перебували в шлюбі з 25 червня 2013 року по 01 жовтня 2015 року. Від спільного подружнього проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не дбає про його духовний та фізичний розвиток. Син не отримує від батька подарунків на день народження та інші святкові дні, відповідач не цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням, не відвідує сина по місцю проживання та навчання, не забезпечує його матеріально. Відповідач не надає дитині необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з сином у обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти. У відповідача є реальна можливість виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки він є фізично здоровою та працездатною особою. Однак, незважаючи на вказане, відповідач не проявляє до дитини жодного інтересу. Аліментів на утримання дитини відповідач не сплачує.
Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст.ст. 164,165 Сімейного кодексу України позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді від 28 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
08 грудня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просить позов задоволити та суду пояснила, що відповідач не цікавиться життям дитини повністю, він свідомо ухилився від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. Матеріально не забезпечує сина у зв`язку з чим існують боргові зобов`язання по сплаті аліментів. Знає, що він перебуває закордоном, у 2020 році приїжджав, однак до сина не навідувався та його життям взагалі не цікавиться. На даний час вона перебуває в іншому шлюбі і її теперішній чоловік матеріально допомагає забезпечувати дитину.
Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно, шляхом направлення судових повісток. Також, відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради Волинської області в судове засідання не з`явився, однак від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримують.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 01 жовтня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано, а малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 9).
До матеріалів справи долучено копію виконавчого листа Володимир-Волинського міського суду Волинської області про збільшення розміру аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 грн. до досягнення дитиною повноліття. (а.с.10).
Рішенням виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Волинської області від 25 вересня 2020 року № 257 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7 зворот).

Згідно вказаного висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, батько ОСОБА_3 не виконує батьківських обов`язків, ухиляється від утримання сина, не цікавиться ним, не телефонує, не підтримує з ним родинних зв`язків, працює за кордоном. Матір дитини, ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує сина, створила належні умови для його виховання та розвитку.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ч. ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Таким чином, із вищенаведеного слідує, що існують всі правові підстави позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки від свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню свого сина та своєю поведінкою висловив байдужість щодо його виховання. Суду надано належні і беззаперечні докази свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дитини. Вказане відповідачем не спростовано та відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень стосовно позовних вимог подано суду не було, що свідчить про те, що відповідач не проявляє інтересу до дитини. З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позову.

Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

У зв`язку з тим, що позивач просить не стягувати з відповідача судовий збір в сумі 840,80 грн., суд покладає понесені витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12, 13, 77, 81, 141, 206, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації та проживання АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Володимир-Волинської міської ради Волинської області, місцезнаходження вул. Небесної Сотні, 3 м. Володимир-Волинський Волинської області - задоволити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нововолинськ Волинської області.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно підп. 15.5 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції через Іваничівський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М. О. Федечко