Провадження №2/193/145/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2021 року сел.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Кащук Д.А.,
за участі секретаря судового засідання: Ратушній В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Софіївка відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без участі сторін, та без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Софіївська селищна рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин, -
09 листопада 2020 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_1 із вищевказаною позовною заявою.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на ті обставини, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 20 березня 2000 року, реєстраційний номер 311, посвідченого приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Кот А.Б.. Право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано Жовтоводським міським бюро технічної інвентаризації 03 квітня 2000 року в реєстровій книзі № 13, номер запису 109 - 1209. З дня придбання нею житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 за вказаною адресою стала проживати і є зареєстрованою з 07.02.2003 року її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка 28 липня 2007 року одружилася з ОСОБА_2 і постійно стала проживати разом зі своєю сім`єю з нею в будинку АДРЕСА_1 . 22 жовтня 2007 року вона надала згоду на реєстрацію за вказаною адресою зятя - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне сімейне життя доньки ОСОБА_3 з ОСОБА_2 не склалося і рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2013 року шлюб між ними розірвано. З травня 2013 року ОСОБА_2 не перебуває в шлюбних відносинах з донькою та перестав бути членом її родини та проживати за вказаною адресою. За період з 2013 року по теперішній час (листопад ) 2020 року відповідач ОСОБА_2 жодного дня не проживав в будинку АДРЕСА_1 . Вказані витрати та утримання будинку вона несе разом з донькою ОСОБА_3 .
Зазначає, що в теперішній час вона займається питанням про надання їй субсидії на оплату житло-комунальних послуг та можливого відчуження належного їй на праві власності житлового будинку, а реєстрація відповідача в її будинку цьому перешкоджає. Добровільно знятись з реєстраційного обліку відповідач ОСОБА_2 відмовляється, на її неодноразові звернення по телефону ігнорує. Тому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с.Дубовики Васильківського району Дніпропетровської області таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на її користь судові витрати за сплату судового збору в сумі 840 грн. 80 коп..
Позивач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, позивачем надана до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити.
Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Третя особа - Софіївська селищна рада в судове засідання свого представника не направили, надали клопотання про розгляд справи без присутності їхнього представника.
Відповідно до ч.3 ст.131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, взявши до уваги заяву позивача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить їй на праві власності на підставі угоди купівлі-продажу житлового будинку від 20 березня 2000 року реєстраційний номер 311 посвідченої приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Кот А.Б. (а.с.7,8).
Відповідно акту обстеження, складеного депутатом Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області Мудраченко В.М. від 06 листопада 2020 року зазначено, що ОСОБА_2 зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 з 22 жовтня 2007 року, але фактично не проживає за вказаною адресою (а.с. 16). Відомості про його реєстрацію занесені до домової книги (а.с. 12-14).
Будучи зареєстрованим у зазначеному будинку відповідач не набуває за фактом реєстрації ніяких майнових прав відносно володіння та розпорядження, відповідно, будучи знятим з реєстрації в будинку, ніяких майнових прав не втрачає.
Натомість, подальша формальна реєстрація відповідача в будинку є порушенням прав на безперешкодне користування ним.
Факти викладені в позовній заяві підтверджуються письмовими доказами: актом обстеження, домовою книгою, а також угодою купівлі - продажу від 20 березня 2020 року посвідченого приватним нотаріусом Софіївського районного нотаріального округу Кот А.Б..
Відповідно до ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.2 ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Статтею 15 ЦК України у частині 1 визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право (ч.1, ч.2 ст.16 ЦК України).
Згідно ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексу України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин.
Відповідно до ст.72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Так, судом встановлено, що відповідач у справі не будучи власником будинку, залишається зареєстрованим у ньому, однак тривалий час не проживає у будинку, поважні причини його відсутності за місцем реєстрації судом не встановлені, що свідчить про вчинення ним перешкод у користуванні власністю для позивача, як власника будинку, при цьому між сторонами відсутня домовленість щодо збереження права на житло, тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та задовольняє їх.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Таким чином, само по собі рішення суду про визнання відповідача таким, що втратила право користування жилим приміщенням, у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», є підставою для подальшого зняття останнього з реєстрації в цьому приміщенні.
При цьому, у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог, зокрема: про позбавлення права користування житловим приміщенням.
З урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє доведення в судовому засіданні, з підстав викладених вище, а тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.71, 72 ЖК України, ст.ст.16, 391 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 82, 128, 133, 141, 223, 247, 258, 263-265, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Софіївська селищна рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин- задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уроженця с.Дубовики Васильківського району Дніпропетровської області таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - будинком АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також встановлений в разі пропуску з інших поважних причин, відповідно до вимог ст.284 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Д.А. Кащук