"24" березня 2021 р. Справа № 363/1177/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2021 року суддя Вишгородський районний суд Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

встановив:

представник заявника звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви до суду, оскільки в майбутньому має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Зазначив, що в 12 лютого 2021 року з даних, що містяться на веб-сайті https://online/minjust.gov.ua ОСОБА_1 стало відомо, що належна йому земельна ділянка кадастровий номер :20:280:6016, загальною площею 5,1521 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, Демидівська сільська рада, 19 січня 2021 року вибула з його законного володіння на користь ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19 січня 2021 року посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Курасовою Ольгою Василівною за реєстровим №21.

В подальшому, 20 січня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу від 20 січня 2021 посвідченого приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Курасовою Ольгою Василівною за реєстровим №26 вказана земельна ділянка перейшла у власність ОСОБА_4 , який 01 березня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною за реєстровим №622, відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_2 .

Вважав, що належна ОСОБА_1 земельна ділянка кадастровий номер :20:280:6016, загальною площею 5,1521 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Демидів, Демидівська сільська рада, незаконно, поза волею останнього, вибула з його законного володіння, розпорядження та користування, шляхом відчуження особою, яка не мала права та законних підстав, оскільки діяла за фальшивим документом, що посвідчує особу за відплатним договором посвідченим приватним нотаріусом Курасовою О.В. спершу на користь ОСОБА_3 з подальшим відчуженням ОСОБА_4 , який в свою чергу 01 березня 2021 року здійснив відчуження вказаного майна на користь ОСОБА_2 .

З цих підстав в порядку забезпечення майбутнього позову просить заборонити ОСОБА_2 та особам, які діють від її імені або в її інтересах, вчиняти дії з внесення відомостей до Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, пов`язані з розпорядженням (включаючи відчуження та поділ) земельною ділянкою кадастровий №:20:280:6016 загальною площею 5,1521 га, розташованої за адресою: Україна, Київська область Вишгородський район, село Демидів, Демидівська сільська рада.

Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 7 ст. 153 ЦПК України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може на будь-якій стадії розгляду справи забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зважаючи на наведені норми, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд насамперед має дослідити, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи є така небезпека реальною, та чи співмірні запропоновані заходи забезпечення позову позовним вимогам. При цьому єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є ризик ускладнення виконання або неможливості виконання рішення суду у справі.

При вирішенні цієї заяви суд виходить з того, що правовий інститут забезпечення позову не може вирішувати усі правовідносини між сторонами або захищати усі без виключення права сторін від їх можливого порушення. Єдиною метою для забезпечення позову є не захист усіх прав і інтересів сторін, а виключно забезпечення можливості виконання рішення суду у разі задоволення позову, за таких умов забезпечення позову застосовується у разі потенційного ризику неможливості виконання рішення суду, в незалежності від волі боржника.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Як передбачено ч. 2 ст. 152 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Разом з тим, в заяві не визначено предмет, підстави майбутнього позову, з яким має намір звернутися ОСОБА_1 , а також спосіб захисту порушених на його думку прав.

Матеріали заяви не містять належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження наявності між сторонами спору щодо права власності на земельні ділянки.

Крім того, заявником не обґрунтовано співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами, що заявлятимуться.

До того ж в чому полягали незаконні дії відповідача, в який конкретно спосіб сталося порушення прав особи, яка має намір звернутися до суду з позовом, в заяві достатньо не визначено.

Заявником не зазначено, яким чином застосування заходів забезпечення позову відносно нерухомого майна забезпечить виконання можливого рішення суду або поновлення порушених чи оспорених прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

За таких обставин суд не може дійти висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладання заборони вчиняти певні дії, а також висновку, що така заборона слугуватиме меті передбаченій ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Таким чином суд вважає, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та в її задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись статтями 149-154, 260 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя