Ухвала

12 березня 2021 року

місто Київ

справа № 209/1189/18

провадження № 61-2765ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство юстиції України, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс»,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року у складі судді Лобарчук О. О. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року у складі колегії судів: Пищиди М. М., Ткаченко І. Ю., Демченко Е. Л.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у квітні 2018 року звернувся до суду з позовом про визнання противоправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо об`єкту нерухомого майна, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс»); зобов`язання Міністерства юстиції України скасувати запис від 11 грудня 2015 року № 12476975 про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», який здійснено державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А. М. (далі - приватний нотаріус Кобелєва А. М.) та внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно; зобов`язання Міністерства юстиції України скасувати запис про обтяження № 12477008, здійснений приватним нотаріусом Кобелєвою А. М., та внести зміни до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позов обґрунтовано тим, що позивач, його дружина, дочка та онуки постійно проживають у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачу 17 травня 2017 року стало відомо про порушення його права, а саме, що приватним нотаріусом Кобелєвою А. М. здійснено реєстрацію права власності зазначеної квартири за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

На переконання позивача, приватний нотаріус Кобелєва А. М. не мала правових підстав як державний реєстратор на вчинення дій із нерухомим майном, такі дії суперечать умовам договору іпотеки від 20 лютого 2008 року, укладеного між позивачем та Акціонерним комерційним банком

«ТАС-Комерцбанк». Також державним нотаріусом не отримано дозвіл Служби у справах неповнолітніх на вчинення реєстраційних дій із таким нерухомим майном (квартирою).

За наведених обставин позивач звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України, втім за формальних підстав йому відмовлено у її розгляді.

ОСОБА_1 зазначає, що за результатами перевірки, проведеної Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві (далі - ГТУЮ у місті Києві), встановлено, що дії приватного нотаріуса Кобелєвої А. М., спрямовані на державну реєстрацію речових прав на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , здійснено з порушенням норм абзацу 2 та 3 частини п`ятої статті 3 та частини дев`ятої статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Також ГТУЮ у місті Києві надало інформацію про те, що приватному нотаріусу Кобелєвій А. М. анульовано доступ до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач вважає, що Міністерство юстиції України має право не тільки анулювати доступ до державного реєстру, але й поновити права осіб, які постраждали від дій приватного нотаріуса Кобелєвої А. М., оскільки це передбачено статтею 36 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, встановив, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права та належного відповідача, позов має бути подано до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», втім клопотання про залучення до участі у справі належного відповідача від сторони позивача не надходило.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

ОСОБА_1 16 лютого 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовувалася тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали правову оцінку діям приватного нотаріуса Кобелєвої А. М. як державного реєстратора під час здійснення державної реєстрації речових прав на спірну квартиру; суди не застосували положення статті 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; не враховали порушення інтересів неповнолітніх дітей та відсутність відповідного дозволу Служби у справах дітей.

На переконання заявника, дослідженню у цій справі підлягали виключно владні, управлінські рішення та дії приватного нотаріуса Кобелєвої А. М., які є неправомірними, оскільки відповідно до статті 13-1 Закону України

«Про нотаріат» нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу.

ОСОБА_1 вважає, що дії приватного нотаріуса Кобелєвої А. М. призвели до рейдерського захоплення майна, належного позивачу, тому висновки судів першої та апеляційної інстанцій, що нотаріус не є належним відповідачем у справі, є помилковими.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Норми права, застосовані судом

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі аналізу змісту касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд робить висновок, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Такий висновок суд зробив на підставі такого.

Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій

Між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 20 лютого 2008 року укладений іпотечний договір № 0310/0208/88-036-Z-1, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 20 000, 00 дол. США на строк до 19 лютого 2018 року зі сплатою 11, 9 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавці передали в іпотеку банку належне їм на праві власності майно, квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору іпотеки звернення стягнення здійснюється на такій підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; у порядку позасудового врегулювання відповідно до умов цього договору та Закону України

«Про іпотеку»; з інших передбачених законодавством України підстав.

Умовами договору іпотеки передбачено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належать іпотекодержателю; звернення стягнення на предмет іпотеки із застосуванням позасудового врегулювання здійснюється відповідно до розділу 12 цього договору та відповідно до Закону України «Про іпотеку».

Положеннями розділу 12 договору передбачено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: 12.1) за рішенням суду; 12.2) у безспірному порядку, на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Посилаючись на особливості проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що визначені у статті 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд першої інстанції визнав, що вимоги, зокрема, про скасування рішення державного реєстратора мають бути пред`явлені до осіб, на ім`я яких зареєстровано право власності.

Приватним нотаріусом Кобелєвою А. М. 11 грудня 2015 року зроблено запис про реєстрацію права власності № 12476975 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_2 . Підставою внесення запису стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 11 грудня 2015 року, індексний № 26971137.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

Форма і зміст позовної заяви мають відповідати вимогам

статті 175 ЦПК України.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи (частина друга статті 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений до кількох відповідачів. Участь у справі кількох відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки

(стаття 50 ЦПК України).

За правилом частини першої статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Відповідно до частини другої статті 51 ЦПК України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та постановляє рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Отже, наведені висновки свідчать про те, що позивач наділений правом на власний розсуд визначити предмет та підстави позову, а також суб`єктний склад відповідачів, разом з цим, саме на суд покладено процесуальний обов`язок визначення належності відповідачів у спорі, проте вирішення питання про заміну відповідача на належного або залучення співвідповідача здійснюється судом виключно за клопотанням позивача (частини перша, друга статті 51 ЦПК України).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано зазначив, що позов про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень щодо нерухомого майна (іпотеки) та вчинення інших дій, пов`язаних із такою реєстрацією, має бути поданий до особи, за якою зареєстровано право власності.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що приватним нотаріусом Кобелеєвою А. М. здійснено реєстрацію права власності на іпотечне майно (квартиру) за ТОВ «ФК «Вектор Плюс», тому предмет спору безпосередньо стосується прав та обов`язків цього товариства.

Зазначений висновок судів першої та апеляційної інстанцій є правильним, таким, що відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 826/3051/18 (провадження № 11-567апп19).

У згаданій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач уважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.

Під час вирішення процесуального питання відкриття касаційного провадження Верховний Суд у складі цієї колегії суддів констатує, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме наведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, який мав на меті забезпечити розвиток права та формування єдиної правозастосовчої практики з вирішення спору у справі, що містить виключну правову проблему щодо визначення кола відповідачів за вимогою про скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень на іпотечне майно.

Доводи заявника про те, що судами першої та апеляційної інстанцій не надано правової оцінки діям приватного нотаріуса Кобелєвої А. М. як державного реєстратора під час здійснення державної реєстрації речових прав на спірну квартиру; не враховано порушення інтересів неповнолітніх дітей та відсутність дозволу Служби у справах дітей, Верховний Суд відхиляє з огляду на те, що позов подано щодо скасування державної реєстрації права власності на іпотечне майно за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Тобто, такі вимоги безпосередньо стосуються прав та обов`язків такої особи, яка за позовом заявника не набула статусу відповідача у справі саме в силу процесуальної поведінки позивача, який не заявив відповідного клопотання про залучення належного відповідача або співвідповідача.

Верховний Суд наголошує на тому, що ОСОБА_1 не позбавлений права у разі незгоди із діями приватного нотаріуса Кобелєвої А. М. звернутися до суду із відповідним позовом про оскарження таких дій.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвалених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Враховуючи те, що касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, тоді як Верховний Суд уже викладав висновок щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, тому колегія судів дійшла висновку про відсутність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частиною шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 09 вересня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 січня 2021 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Погрібний

Є. В. Синельников

О. В. Ступак