Справа № 417/1341/20
Провадження № 2/417/61/21
РІШЕННЯ

Іменем україни

"18" березня 2021 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Логвіненка Т.Г.

за участі секретаря Білянської О.В.,

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Скиртача С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника адвоката Скиртача Сергія Вікторовича до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське» про визнання права власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в :

10.03.2020 року позивач в особі особі представника адвоката Скиртача Сергія Вікторовича звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське» про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 20.04.2000 року ОСОБА_1 уклав договір з СТОВ «Старобільске» на купівлю нежитлового приміщення котельні, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, через правову необізнаність договір купівлі-продажу нерухомого майна не був посвідчений нотаріально та не зареєстрований в установленому законом порядку. Нещодавно позивач дізнався, що через відсутність інформації в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, він не може розпоряджатися даним нежитловим приміщенням. Впродовж двадцяти років позивач ніс матеріальні витрати, які були пов`язані з ремонтом, утриманням та поліпшенням вказаної будівлі. Позивач використовує її для збереження сільськогосподарського інвентаря та сільськогосподарської продукції. Просить суд визнати за ним право власності на нежитлове приміщення розташоване за адресою АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив суд його задовольнити.

Представник позивача-адвокат Скиртач С.В. в судовому засіданні просив задовольнити позов з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача СТОВ «Старобільське» судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її присутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.59).

Суд, на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів, показань свідків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні судом було встановлено, що 20.04.2000р. між ОСОБА_1 та СТОВ «Старобільске» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, відповідно до якого СТОВ «Старобільське» в особі директора Тюріної Л.Я. продає та передає ОСОБА_1 нежитлову будівлю, а саме котельню, розташовану по АДРЕСА_1 , загальною площею 250,9 кв.м. (а.с.12).

Згідно копії технічного паспорту на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами АДРЕСА_1 виготовленого станом на 16.03.2020р., замовником технічної інвентаризації являється ОСОБА_1 (а.с.14-20).

Відповідно до рішення Марківської селищної ради Марківського району Луганської області від 17.04.2020р. № 157 «Про надання дозволу на присвоєння адреси нежитловій будівлі (колишнє приміщення котельні)», згідно заяви гр. ОСОБА_1 , нежитловій будівлі присвоєно адресу під АДРЕСА_1 (а.с.21).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості, щодо права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження, на дане нежитлове приміщення відсутні (а.с.13).

Свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_1 дійсно на протязі тривалого часу використовує колишнє приміщення котельні, яке знаходиться неподалік її будинка.

Згідно ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до положень пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю (п. 11 Постанови).

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідно до п. 9 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для державної реєстрації прав.

З вищезазначеного вбачається, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 20 років продовжує відкрито, безперервно користуватися вищезазначеним об`єктом нерухомого майна, при цьому відповідач не висунув заперечень проти позовних вимог, у зв`язку з чим, суд вважає, що позивач на законних на те підставах набув право власності на таке нерухоме майно за набувальною давністю, на підставі чого позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 16, 328, 344 ЦК України, ст.ст. 4,12,13,79, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Скиртача Сергія Вікторовича до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Старобільське» про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на нежитлове приміщення, площею 250,9 метрів квадратних, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г.Логвіненко