ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 700/501/20
Провадження № 22-ц/821/336/21
категорія: 302090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Єльцова В.О.

суддів: Бородійчук В.Г., Карпенко О.В.

секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «А.Ф. Злагода»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «А.Ф. Злагода» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати і штрафних санкцій.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась із позовом до СТОВ «А.Ф. Злагода» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати і штрафних санкцій.

Вимоги вказаної позовної вимоги мотивовані тим, що вона є власником земельної ділянки площею 1,8711 га, яка розташована на території Шестеринської сільської ради Лисянського району Черкаської області. 03.01.2011 року її мати ОСОБА_2 та СТОВ «Агрофірма Злагода» уклали договір оренди земельної ділянки площею 1,8711 га, яка знаходиться на території Шестеринської сільської ради строком на 10 років. ІНФОРМАЦІЯ_1 мати померла і вона як єдина її спадкоємиця оформила спадщину на себе. Відповідно до п.11 вказаного договору оренди землі відповідач зобов`язувався протягом строку дії договору, не пізніше 31 грудня кожного року вносити орендну плату. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою. Станом на 07.07.2020 року відповідачем, в рахунок погашення заборгованості за користування в 2017-2019 роках належною їй земельною ділянкою не сплачено жодних грошових коштів, ніяких послуг в рахунок орендної плати від відповідача вона не отримувала. Заборгованість по орендній платі за використання земельної ділянки складає 8606,31 грн. Вказані дії відповідача вона вважає порушенням умов договору оренди землі, а також порушенням її прав, а тому просить стягнути із відповідача вказану в уточненій позовній заяві, заборгованість по сплаті орендної плати та стягнути із відповідача заборгованість по орендній платі з відповідними штрафними санкціями на загальну суму 13834,62 грн.. Окрім того, оскільки відповідач систематично на протязі трьох років не сплачує орендну плату, то позивач просить вказаний вище договір оренди землі розірвати та повернути їй вказану вище земельну ділянку та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 14.12.2020 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 (що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) до СТОВ «Агрофірма Злагода» (місцезнаходження: с. Шендерівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області ) про розірвання договору оренди землі від 03 січня 2011 року, зареєстрований 14 грудня 2012 року та стягнення орендної плати і штрафних санкцій,

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд приходить до висновку, що відповідачем в повному обсязі виконані зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором оренди землі, а отже, відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2021 року ОСОБА_1 подала до Черкаського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_2 у період з 2016-2016р.р.(фактично за один рік) було виплачено орендну плату за минулі роки (2014-2016) та наперед включно аж до 2020 року.

Стверджує, що відповідач, надавши суду дані бухгалтерського обліку про те, що в період 2014-2016 року ОСОБА_2 було помилково нараховано та виплачено орендну плату в подвійному розмірі визнав той факт, що після 2016 року виконання ним договору щодо виплати орендної плати припинилось з його ініціативи, а тому висновки суду про відмову в задоволенні позову є хибними.

Також суд не врахував ту обставину, що відповідач стверджує, що в період 2014-2016 року ОСОБА_2 було нараховано та виплачено орендну плату в подвійному розмірі саме помилково, а не за домовленістю з іншою стороною договору. В такому разі, якщо це було помилково, то суд повинен був зясувати чи повідомляв відповідач орендодавця ОСОБА_2 про те, що це саме бухгалтерська помилка, чи звертався він про повернення помилково виплачених сум. Крім того, відповідач протягом трьох років 2014-2016 року здійснював одну і ту ж помилку і не намагався її виправити, що наводить на думку, що це зовсім не помилка.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

18 січня 2021 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «А.Ф. Злагода» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати і штрафних санкцій.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 січня 2021 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єльцов В.О., судді Бородійчук В.Г., Карпенко О.В.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2021 року цивільну справу прийнято до свого провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між ОСОБА_2 та ТОВ «А.Ф. Злагода» 03.01.2011 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,8712 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 712288200:02:0000311 терміном на 10 років.

Пунктом 9 цього договору визначено розмір орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою, яка складає не менше 4,5% від вартості земельної частки (паю), що становить 1565 грн.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2017 року ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку площею 1,8711 га, кадастровий номер 712288200:02:0000311 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом позивач, як на підставу для розірвання договору оренди землі, посилається на порушення відповідачем умов договору, що полягала у несплаті орендної плати протягом 2017-2019 року.

Із наданих відповідачем доказів вбачається, що розмір орендної плати в період 2014 -2019 роки змінювався у зв`язку із індексацією нормативної грошової оцінки земельної ділянки , зокрема: 2014 рік - 1564,74 грн., 2015 рік 1954,4 грн., 2016 рік 2345,13 грн., 2017 рік 2345,17 грн., 2018 рік 2345,17 грн., 2019 рік 1461,42 грн.

Згідно даних бухгалтерського обліку в період з 2014- 2016 роки ОСОБА_2 було помилково нараховано та виплачено орендну плату в подвійному розмірі: 2014 рік 3360,05 грн., 2015 рік 3263,84 грн., 2016 рік 3775,66 грн.

Таким чином, СТОВ «А.Ф.Злагода» в період з 2016-2016 р.р. фактично нарахував та виплатив ОСОБА_2 за договором оренди землі орендну плату, яка відповідає періоду 2014-2019 та частково за період 2020 року. Станом на 01.01.2020 року переплата по договору оренди становить 726,71 грн.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що що між ОСОБА_2 та ТОВ «А.Ф. Злагода» 03.01.2011 року укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,8712 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 712288200:02:0000311 терміном на 10 років.

Пунктом 9 цього договору визначено розмір орендної плати за користування вказаною земельною ділянкою, яка складає не менше 4,5% від вартості земельної частки (паю), що становить 1565 грн.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2017 року ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку площею 1,8711 га, кадастровий номер 712288200:02:0000311 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва після смерті ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду з позовом позивач, як на підставу для розірвання договору оренди землі, посилається на порушення відповідачем умов договору, що полягала у несплаті орендної плати протягом 2017-2019 року.

Із наданих відповідачем доказів вбачається, що розмір орендної плати в період 2014 -2019 роки змінювався у зв`язку із індексацією нормативної грошової оцінки земельної ділянки , зокрема: 2014 рік - 1564,74 грн., 2015 рік -1954,4 грн., 2016 рік - 2345,13 грн., 2017 рік - 2345,17 грн., 2018 рік - 2345,17 грн., 2019 рік - 1461,42 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що згідно даних бухгалтерського обліку в період з 2014- 2016 роки ОСОБА_2 було помилково нараховано та виплачено орендну плат у в подвійному розмірі: 2014 рік - 3360,05 грн., 2015 рік - 3263,84 грн., 2016 рік -3775,66 грн.

Таким чином, СТОВ «А.Ф.Злагода» в період з 2016-2016 р.р. фактично нарахував та виплатив ОСОБА_2 за договором оренди землі орендну плату, яка відповідає періоду 2014-2019 та частково за період 2020 року. Станом на 01.01.2020 року переплата по договору оренди становить 726,71 грн.

З огляду на вищевикладене, суд 1 інстанції прийшов до висновку, що відповідачем в повному обсязі виконані зобов`язання щодо сплати орендної плати за договором оренди землі, а отже відсутні підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів не може погодитись з рішенням суду першої інстанції, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

Згідно з даними копії договору оренди землі від 03.01.2011, орендодавець ОСОБА_2 надає, а орендар СТОВ «А.Ф. Злагода» приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в адміністративних межах Шестиринської сільської ради, Лисянського району, Черкаської області згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, серія ЧР, номер 008255, кадастровий номер 712288200:02:0000311. Договір укладено строком на 10 років.

На момент укладення договору оренди землі, п. 9 Договору оренди землі, було передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 4,5% від вартості земельної ділянки (паю), що становить 1565 грн.

Відповідно до п. 10 Договору оренди землі, обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України форми. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки не є сталою і змінюється в зв`язку з проведенням її щорічної індексації, а також у випадках нормативна грошова оцінка та розмір щорічної орендної плати змінюватиметься без внесення змін та доповнень до цього договору.

Згідно до п. 11 Договору оренди землі, орендна плата вноситься у такі строки: з вересня по грудень поточного року оренди.

П.13 Договору оренди землі передбачено, що розмір орендної плати переглядається раз на рік.

Відповідно до п. 14 Договору оренди землі, орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі стягується, з нарахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від простроченої суми орендної плати за кожен день прострочки платежу.

Згідно до п. 28 Договору оренди землі, права орендодавця: вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

П. 41 Договору оренди землі передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Відповідно до п.40 Договору оренди землі, право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем.

Згідно з даних копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.09.2017 року (спадкова справа №265/2016, зареєстровано в реєстрі за №1594), на підставі ст. 1261 ЦК України спадкоємцем майна ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки, розташованої на адмінтериторії Шестеринської сільської ради Лисянського району Черкаської області, площею 1,8711га, кадастровий номер :02:000:0311, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЧР №008255, виданого Шестеринською сільською радою Лисянського району Черкаської області 03 квітня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за №72.

Відповідно до статей 1216 та 1218 ЦК України до спадкоємця перейшли право власності на земельну ділянку та права й обов`язки орендодавця за договором оренди.

За даними копії акту передачі та прийому земельної ділянки від 14.12.2012 року, ОСОБА_2 передала землі приватної власності площею 1,8712га ріллі згідно державного акта серії ЧР №008255, що знаходиться в адмінмежах Шестеринської сільської ради, СТОВ «А.Ф. Злагода», в особі директора Войтовича Юрія Івановича, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до даних копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 97024417 від 12.09.2017, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий № :02:000:0311, що розташована на території Шестеринської сільської ради Лисянського району Черкаської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Згідно з даних копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-020 від 19.06.2020, на земельну ділянку кадастровий № :02:000:0311, що розташована на території Шестеринської сільської ради Лисянського району Черкаської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, якої є власником ОСОБА_1 , зареєстроване інше речове право: право оренди, орендар СТОВ «А.Ф.Злагода», дата державної реєстрації речового права: 14.12.2012, строк дії речового права: 10.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані такими нормами права.

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Права та обов`язки орендодавця та орендаря встановлені статтями 24 та 25 Закону України "Про оренду землі".

Положеннями статті 32 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Пунктом "д" частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою передбачено систематичну несплату земельного податку або орендної плати.

Разом з тим, як зазначалося вище, згідно із частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає можливість дійти висновку, що при вирішенні питання щодо розірвання договору оренди земельної ділянки з підстави, передбаченої пунктом "д" частини першої статті 141 ЗК України, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, згідно з якою необхідна наявність істотного порушення стороною договору.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті "д" частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В пункті 10.1. постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) зазначено, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) вказано, що «зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Отже, якщо договором оренди передбачена сплата орендної плати щорічно, то систематичною може бути визнана несплата протягом 2 і більше років. Якщо сплата орендної плати передбачена щомісячно, то, відповідно, несплата протягом 2 і більше місяців може бути визнана систематичною. Якщо ж має місце лише затримка виплати орендної плати - це не є підставою для розірвання договору оренди в судовому порядку.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що СТОВ «А.Ф. Злагода» допустило невиплату орендної плати за договором оренди землі від 03.01.2011 за 2017-2019 роки.

Так, відповідачем на підтвердження сплати орендної плати було надано в якості доказів дані "Картка рахунку:68511: Паєвики: ОСОБА_2 за 01.01.14-31.12.20 СТОВ «А.Ф. Злагода» про те, що в період з 2014 по 2016 рік ОСОБА_2 було нараховано та виплачено орендну плату в подвійному розмірі та в зв`язку з цим, як стверджує відповідач, після 2016 року виконання ним договору щодо виплати орендної плати припинилось. Проте, відповідач не надав суду доказів про те, що орендодавець повідомлявся про нарахування та виплату орендної плати в подвійному розмірі, з орендодавцем узгоджувались дані обставини та ним надавалась згода про дані умови.

Апеляційний суд надані докази відповідачем, а саме дані "Картка рахунку:68511: Паєвики: ОСОБА_2 за 01.01.14-31.12.20 СТОВ «А.Ф. Злагода», оцінює як неналежний доказ на підтвердження сплати орендної плати, оскільки з даного документу жодним чином не вбачається, що відбувалась виплата орендної плати, виплата орендної плати авансом, переплата по договору оренди.

Таким чином, відповідно до умов договору, орендна плата за 2017 рік відповідачем повинна була бути сплачена до 31.12.2017, за 2018 рік - до 31.12.2018, за 2019 рік - до 31.12.2019.

Встановлено, що відповідачем від моменту переходу права власності на вказану земельну ділянку до ОСОБА_1 (відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом) не було здійснено жодного орендного платежу, а саме за період з 2017 по 2019 роки і дані обставини не заперечував відповідач при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Доказів проведення виплати орендної плати відповідачем суду не надано.

Також, суд апеляційної інстанції критично відноситься до заперечень відповідача про те, що позивач не звертався за отриманням орендної плати та відповідач не був обізнаний про перехід до позивача права власності на орендовану земельну ділянку, що позбавило фактичної можливості виконувати свої обов`язки по договору оренди землі перед новим власником земельної ділянки, оскільки такі обставини не звільняють відповідача від обов`язку виконувати умови договору, як це передбачено п.п. 9 - 13 Договору оренди землі від 03.01.2011 року.

Будь-які докази на підтвердження повідомлення позивача щодо можливості отримання орендної плати за договором оренди земельної ділянки, накопичення на депозитному рахунку нотаріуса (стаття 537 ЦК України), відкриття банківського рахунку на вимогу чи виконання в інший спосіб своїх зобов`язань щодо повної та своєчасної сплати СТОВ «А.Ф. Злагода» орендної плати за вказаним договором суду не надано.

Таким чином, у матеріалах справи відсутні докази, що відповідач намагався вчасно та у повному обсязі виконати свій обов`язок щодо сплати орендної плати за 2017-2019 роки.

Сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач як власник земельної ділянки не отримав вчасно того, на що він розраховував при наявності діючої угоди. Неналежне виконання умов договору, а саме - невиконання обов`язку зі своєчасної сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке, з огляду на положення статті 526 ЦК України, дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість у подальшому.

Судом встановлено, що відповідно до договору оренди землі від 03.01.2011 року сторонами договору передбачено умови припинення його дії.

Так, відповідно до п. 38 Договору оренди землі, дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Дані умови не суперечать ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі».

За вказаних обставин сам факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо своєчасної сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору.

Позивач у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати виявив бажання розірвати в односторонньому порядку укладений з відповідачем спірний договір оренди землі, звернувся з відповідною вимогою і така вимога відповідає чинному законодавству та умовам договору оренди землі.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, приходить до висновку про наявність правових підстав для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки, у зв`язку із систематичним порушенням умов договору відповідачем, зокрема, несплата орендної плати.

При цьому, за наявності порушення з боку орендаря вимог щодо своєчасної сплати орендної плати орендодавцю застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

Крім того, пунктом 41 Договору оренди землі передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Таким чином, встановивши факт невиконання орендарем грошових зобов`язань за договором оренди щодо внесення орендної плати, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість з орендної плати за 2017-2019 роки, та передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3 % річних та суму інфляційних втрат, що складає 13834,62грн. заборгованості по орендній платі з штрафними санкціями.

У правовому висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 22.09.2020 у справі №327/163/17, вказано, що судами попередніх інстанцій правомірно враховано, що за наявності порушення з боку орендаря вимог щодо своєчасної сплати орендної плати орендодавцю застосовуються вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

При цьому, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання негайно передати земельну ділянку є похідними в зв`язку з нижченаведеним.

Відповідно до ч.2 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Згідно до ст. 34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцю земельні ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Таким чином, в разі розірвання договору оренди землі наступають наслідки, передбачені ст. 34 закону України «Про оренду землі».

Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є доведеними і дають підстави для скасування судового рішення з постановленням нового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 14 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до СТОВ «А.Ф. Злагода» про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати і штрафних санкцій, -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати договір оренди землі, укладений 03 січня 2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «А.Ф. Злагода», зареєстрований у відділі Держкомзему у Лисянському районі 14.12.2012 року за №01781.

Стягнути з СТОВ «А.Ф. Злагода» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі з штрафними санкціями на загальну суму 13834грн.62 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року

Головуючий В.О. Єльцов

Судді В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко