Провадження № 2/761/9384/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 грудня 2021 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

при секретарі: Корнійчук Є.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом

позивач-1: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживанння, АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ),

позивач-2: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживанння, АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ),

позивач-3: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживанння, АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ),

відповідач-1: ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживанння, АДРЕСА_1 ),

відповідач-2: ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживанння, АДРЕСА_1 ),

предмет позову: визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (надалі - позивачі) звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (надалі - відповідачі), про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Предметом позову є визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Підставою позову є те, що відповідачі ніколи не проживали за місцем реєстрації, не мають на дане жиле приміщення будь-яких майнових прав, не перебувають із позивачами у родинних відносинах. Наявність реєстрації відповідачів у житлі позбавляє можливості позивачів, як власників, здійснювати право користування та розпорядження майном у повному обсязі, та зобов`язує позивачів нести додаткові витрати щодо сплати житлово-комунальних послуг. У зв`язку із вищевикладеним, позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Позивачі в судовому засіданні, яке відбулось 13.12.2021 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, з підстав викладених у позові.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Разом з тим, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивачі щодо заочного розгляду справи не заперечують, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із копії дубліката свідоцтва про право власності на житло № 18101 від 05.02.1998 року виданого згідно з розпорядженням відділу (органу) приватизації державного житлового фонду Управління житлово-комунального господарства Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації від 25.12.2015 року №2496, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , дійсно належить на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , в рівних частках кожному.

Позивачі стверджують про те, що відповідачі в квартирі не з`являються, не цікавляться нею, особистих речей в квартирі не мають, не беруть участь в оплаті житлово-комунальних послуг та утриманні житлового приміщення.

Відповідно до копії акта від 18.05.2021, складеного Головним інженером ПП «Український центр управління нерухомістю», засвідченого ОСОБА_9, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про те що за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 12.03.2009 року і по теперішній час.

Статтями 29, 310 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання, а також має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням охоплюється статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і є втручанням у його право на повагу до свого житла, яке в свою чергу не є абсолютним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положенням статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Згідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За змістом ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Проте, відповідачі в добровільному порядку не знялися з реєстрації, чим чинять позивачам перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю на свій розсуд.

Отже, право позивачів, як власників, підлягає судовому захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Надані позивачем докази щодо тривалого не проживання відповідачів у спірному житлі, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

З іншої сторони відповідачами не надано доказів, які б підтверджували поважність причин не проживання в спірному житлі.

При цьому, тривала відсутність відповідачів свідчить про те, що вони мають інше місце проживання, а тому визнання відповідачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, не буде свідчити про втрату ними житла взагалі, й, в свою чергу, буде захищати права власників такого приміщення (позивача), що в сукупності з наведеним вище є свідченням того, що "втручання у право відповідача" є співмірним із переслідуваною законною метою, а відповідно є "необхідним у демократичному суспільстві".

Суд зазначає, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є достатньою правовою підставою для зняття відповідача з реєстрації.

Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 280-282, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: