головуючий у суді І інстанції Макаренко І.О.
провадження № 22-ц/824/1339/2021
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Суханової Є.М., Слюсар Т.А.,

за участю секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави,

в с т а н о в и в :

У червні 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулось до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави., посилаючись на те, що 17 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено, з урахуванням додаткової угоди до нього, кредитний договір № 50008601.

Згідно з умовами якого товариство надало позичальнику кредит у сумі 110 583 грн 68 коп., що еквівалентно 13 568,55 доларам США, на строк 84 місяці із змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, а відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим кредитним договором 26 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу.

Позичальник належним не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на день звернення із позовом до суду становила 315 421 грн 09 коп. та складалася із: заборгованості за кредитом у розмірі 241 217 грн 88 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 25 737 грн 95 коп.; штрафу відповідно до пункту 3.3 кредитного договору - 22 116 грн 74 коп.; штрафу відповідно до пункту 5.5 кредитного договору - 16 587 грн 55 коп.; 3 % річних на підставі статті 625 ЦК України - 6 919 грн 32 коп.; збитків - 2 841 грн 65 коп.

Враховуючи викладене, ТОВ «Порше Мобіліті» просило у рахунок погашення зазначеної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, шляхом його реалізації на торгах відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску згідно з договором застави транспортного засобу дата 26 квітня 2013 pоку № 50008601, шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 квітня 2013 року № 5008601 у розмірі 315 421 грн 09 коп.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване тим, що зобов`язання за кредитним договором відповідачем не виконуються, за позичальником рахується заборгованість, тому товариство вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті» у повному обсязі.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилено, а заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року залишено без змін.

Постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 20 листопада 2019 року задоволено частково касаційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 13 вересня 2017 року скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Задовольняючи частково касаційну скаргу, суд касаційної інстанції обґрунтував свої висновки тим, що переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд не перевірив правильність встановлення місцевим судом обставин справи, що мають значення для вирішення спору, не дослідив належним чином розрахунку заборгованості за кредитним договором і не звернув уваги на те, що ТОВ «Порше Мобіліті» реалізувало своє право на дострокове повернення кредиту, після якого не мало права нараховувати відсотки за користування кредитними коштами.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 мотивована тим, що судом не з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного встановлення обставини справи, які мають значення для справи, з огляду на таке.

Звертаючись з позовом про звернення стягнення на предмет застави у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 315 421 грн 09 коп., позивач вказує, що відповідачу надано кредит у сумі 110 583 грн 68 коп. Єдиними документами, які можуть підтвердити наявність заборгованості, є первинні бухгалтерські документи. Разом з тим жодних доказів про збільшення тіла кредиту не надано, а наведений розрахунок суми кредиту що підлягає поверненню, незрозумілий і не підтверджений жодними доказами.

Як зазначає позивач, на його думку, останнім днем повернення кредиту та заборгованості є 12 червня 2015 року. Відповідно до даних офіційного сайту Креді Агріколь Банку курс долару США 12 червня 2015 року становив: купівля 20 грн 50 коп., продаж 21 грн 70 коп.

Позивач при розрахунку заборгованості з урахуванням курсу долара США станом на 26 травня 2016 року, вказав неправильний курс доларів США ПАТ «Креді Агріколь Банк» - 25,105 грн. за 1 долар США. Однак даний курс спростовується офіційною інформацією розміщеною на офіційній сторінці ПАТ «Креді Агріколь Банк» в мережі інтернет. Відповідно до даних офіційного сайту Креді Агріколь Банку курс долару США 26 травня 2016 року становив: купівля 25 грн., продаж 25 грн 20 коп.

Судом першої інстанції не перевірено інформацію: чи сплачував відповідач кошти в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору. Станом на дату подання позовної заяви відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено 65 688 грн 76 коп.

Таким чином, позивачем жодних доказів про наявність заборгованості не надано, а наведені розрахунки спростовуються доказами наданими відповідачем.

На виконання протокольної ухвали суду апеляційної інстанції від 06 липня 2020 року, позивачем надано розрахунок за тілом кредиту з урахуванням часткової оплати позичальником чергових платежів, а також здійснено розрахунок відсотків за користування кредитними коштами відповідно до вказівок Верховного Суду (а.с. 96-100 т. 2).

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

З матеріалів справи вбачається, що 17 квітня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 50008601.

Відповідно до умов якого:

позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 110 583 грн 68 коп., що еквівалентно 13 568,55 доларів США на дату укладання договору, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, а

відповідач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачеві кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Спосіб надання кредиту визначений як перерахування на рахунок № НОМЕР_2 у банку Райффайзен Банк Аваль, одержувач ТОВ «Автосоюз», призначення платежу за придбання автомобіля (а.с. 10 т. 1).

Того ж дня, між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 17 квітня 2013 року N 50008601, відповідно до умов якої сторони домовилися змінити строк кредитування, викладений у розділі «Основні умови Кредиту» кредитного договору, виклавши відповідні слова в наступній редакції «Строк кредиту: 84 місяці» (а.с. 22 т. 1).

Статтею 1.6. Загальних умов кредитування передбачено, що виконання зобов`язання відповідача за цим договором забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного між сторонами договору застави транспортного засобу від 26 квітня 2013 pоку № 50008601.

Відповідно до умов договору застави № 50008601 від 26 квітня 2013 року, відповідачем було передано у заставу транспортний засіб марки VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску 2013, заставною вартістю 130 099 грн(а.с. 25-30, 31-32 т. 1 )

03 вересня 2014 року між товариством та позичальником було укладено додаткову угоду до договору застави транспортного засобу № 50008601, посвідченого 26 квітня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О. С. за реєстровим № 840 (а.с. 31-32 т. 1).

До кредитного договору сторонами у справі укладено графік погашення кредиту (додаток до кредитного договору), де з урахуванням додаткової угоди до кредитного договору встановлено суму платежу за розрахунковий період, в тому числі суму щомісячних платежів на погашення кредиту та процентів за користування кредитом, а також порядок розрахунку їх розміру за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування та дати погашення (а.с. 23-24 т.1).

Відповідач факт укладання вказаних угод та отримання кредиту у зазначеній суми не заперечує.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (частина 2 стаття 527 ЦК України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Відповідно до статті 1.2. Загальних умов кредитування, позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати і повернути компанії кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредиту та додаткового кредиту, а також інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Статтею 1.3.1 Загальних умов кредитування передбачено, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту визначено в гривні на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід`ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до встановлених компанією рахунків у гривні, при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

У кредитному договорі визначено курс для обчислення - філії «КІБ» ПАТ «Креді Агріколь Банк», що дорівнює 8,1500 грн/дол. США.

Статтею 2.3 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховують методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається із 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховують на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою відповідно до графіка погашення кредиту. При цьому проценти не нараховуються за період з дати отримання кредиту і до першого календарного дня наступного місяця.

Як вбачається з квитанцій, наданих відповідачем, розмір грошових коштів сплачених позичальником становить 68 399 грн 72 коп. за період з травня 2013 року по квітень 2015 року включно (а.с. 137-150 т. 1).

Відповідно до графіка погашення кредиту (а.с. 23-24 т. 1), наданого позивачем розрахунку щомісячних платежів в повернення кредиту та додаткового кредиту та сплати відсотків за їх користування (а.с.145-152 т. 2), позичальником були сплачені чергові платежі у визначеному розмірі за період з травня 2013 року по квітень 2015 року включно у розмірі 72 278 грн 20 коп.

Колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що з розрахунку, наданого позивачем, сума грошових коштів сплачених позичальником в погашення заборгованості за кредитом у розмірі 65 688 грн 76 коп., що зазначена в апеляційній скарзі, врахована при визначенні розміру суми заборгованості.

З огляду на норми частини 1 статті 1054 ЦК України, колегія апеляційного суду вважає, що у спірних правовідносинах позичальник має довести відсутність заборгованості у зв`язку з належним виконанням зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів сплати заборгованості за кредитним договором та додатковим кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Розрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, - відповідачем не наданий.

З квітня 2015 року позичальник перестав виконувати зобов`язання за договором кредиту, вказана обставина сторонами не заперечується.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач не виконував свої зобов`язання з оплати чергових платежів з повернення кредиту за кредитним договором у строки, погоджені сторонами в графіку погашення кредиту.

13 травня 2015 року позивач звернувся до відповідача з вимогою (повідомленням ) про погашення кредитної заборгованості.

Після направлення вимоги ОСОБА_1 було здійснено сплату наступними платежами: 18 травня 2015 року згідно з квитанції №1794 на суму 1500 грн.; 16 червня 2015 року згідно з квитанції №4964 на суму 1500 грн.; 13 липня 2015 року згідно з квитанції №3549 на суму 4282 грн 37 коп.; 17 серпня 2015 року згідно з квитанції № 2445 на суму 2000грн.; 15 вересня 2015 року згідно з квитанції №3286 на суму 1500 грн.; 16 червня 2016 року згідно з квитанції №8669 на суму 1 449 грн 30 коп.

Загальна сума платежів в рахунок погашення заборгованості за період з травня 2015 року по травень 2016 становить 12 231 грн 67 коп.

З вищезазначеної суми, яка була сплачена ОСОБА_1 , банком в рахунок погашення заборгованості була зарахована у наступному порядку:

штрафні санкції відповідно до статті 8.3. Загальних умов кредитування у розмірі 1 733 грн 61 коп.

несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу) відповідно до статті 1.3.1 Загальних умов кредитування у розмірі 8 552 грн 67 коп.

компенсація страхових платежів відповідно до статті 5.6. Загальних умов кредитування у розмірі 1 449 грн 30 коп.

інші витрати (збитки), які були заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням статті 8.5. Загальних умов кредитування у розмірі 496 грн 09 коп. (а.с. 96-101 т. 2)

Підсумовуючи викладене та, оцінивши документи, надані на підтвердження сплати за кредитним договором, колегія апеляційного суду, з врахуванням сплачених чергових платежів та процентів по кредитному договору у розмірі 84 509 грн 87 коп. (72 278 грн 20 коп. + 12 231 грн 67 коп.),

встановила, що згідно з графіком погашення кредиту було заборгованість відповідача становить 9 608, 36 доларів (а.с. 23 т. 1), що в еквіваленті згідно обмінним курсом за безготівковими операціями ПАТ «Креді Агріколь» становить 241 217 грн 88 коп. (9 608, 36 доларів *25,105).

На спростування наявності заборгованості за вказаним кредитом представник відповідача надав Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи № 2580 Київської незалежної судово-експертної установи від 03 серпня 2018 року (а.с. 81-88 т. 2).

У Висновку експерта вказано, що відомості щодо заборгованості позичальника ОСОБА_1 , наведені у вимозі (повідомленні) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором станом на 05 травня 2015 року у розмірі 214 281 грн 37 коп. документально, нормативно та розрахунково не підтверджуються (а.с. 88 зворот т. 2).

Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують сплату заборгованості за кредитним договором та додатковим кредитним договором у розмірі більшому ніж це зазначено позивачем у розрахунках заборгованості.

Колегія апеляційного суду, дослідивши вказаний доказ, не вважає його допустимим доказом, який підтверджує відсутність заборгованості за вказаним кредитним договором з огляду на вищенаведене.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 25 737 грн 95 коп., то колегія апеляційного суду враховує таке.

Згідно із частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Статтею 3.2.1. Загальних умов кредитування передбачено, що у випадку порушення відповідачем терміну сплати будь-якого чергового платежу (його частини) з повернення кредиту відповідно до графіка погашення кредиту та/або сплати за користування кредитом на строк щонайменше 1 (один) календарний місяць. Позивач має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав та або вимагати дострокового розірвання Договору.

13 травня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті» направило позичальнику вимогу про повне дострокове повернення кредитної заборгованості.

Згідно з вказаною вимогою товариство вимагало від позичальника з моменту отримання цієї вимоги негайно сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором, проценти, нараховані за користування кредитними коштами, та штрафні санкції за порушення виконання зобов`язань. У випадку невиконання цієї вимоги термін повернення кредиту визнається товариством таким, що настав достроково на тридцять перший день з моменту отримання цієї вимоги та товариство буде вимушене стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.

Таким чином, у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України строк повернення неохопленої попередніми періодами заборгованості за кредитним договором вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Отже, вказаною досудовою вимогою про погашення заборгованості ТОВ «Порше Мобіліті» реалізувало своє право на дострокове повернення кредиту, чим змінило строк виконання самого зобов`язання, оскільки вказану вимогу позичальнику було направлено 13 травня 2015 року, тому останнім днем повернення кредиту є 12 червня 2015 року (а.с. 37 т. 2).

Таким чином, у справі, яка переглядається, вимоги позивача про стягнення процентів, підлягають задоволення частково у розмірі 530 грн 68 коп. за період з 05 травня 2015 року по 13 травня 2015 року, проценти у розмірі 25 207 грн 27 коп. (25 737 грн 95 коп. - 530 грн 68 коп.) нараховані після пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України з 13 травня 2015 року по 27 травня 2016 року (а.с. 3 т.1) є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу відповідно до статті 8.4 Загальних умов кредитування, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до статті 8.4 Загальних умов кредитування у випадку будь-якого порушення позичальником вимог пункту 5.5. цього кредитного договору, включаючи, але не обмежуючись випадками укладення позичальником договору страхування із страховою компанією, не авторизованою компанією тощо. Позичальник сплачує на вимогу компанії штраф у розмірі 15 % від суми кредиту.

Відповідно до п. 5.5. Загальних умов кредитування позичальник зобов`язаний забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, протягом усього строку дії кредитного договору в страховій компанії, яка авторизована компанією.

Як вбачається з матеріалів справи позичальником укладено добровільного страхування від 18 квітня 2013 року (а.с. 69-75 т. 1). Проаналізувавши умови статей 5.5. та 8.4., колегія апеляційного суду вважає, що несплата чергового страхового платежу не є підставою, передбаченою статтею 5.5., для застосування відповідальності і стягнення штрафу відповідно до статті 8.4. у розмірі 16 587 грн 55 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення штрафу відповідно до статті 8.2 кредитного договору, то колегія апеляційного суду враховує таке.

Відповідно до статті 8.2. Загальних умов кредитування, у разі порушення позичальником терміну повернення кредиту та/або додаткового кредиту, визначеного у статті 3.3, за винятком умови порушення позичальником терміну сплати будь-якого чергового платежу з повернення кредиту та/або додаткового кредиту відповідно до графіка погашення кредиту, передбаченої а статті 3.2.1, позичальник сплачує компанії штраф у розмірі 20 відсотків від суми кредиту.

Оскільки, на момент подання позовної заяви кредит не повернутий, колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення штрафу у розмірі 22 116 грн 74 коп.

Щодо позовних вимог про стягнення збитків у розмірі 1 392 грн 35 коп. з урахуванням податку на додану вартість, які сплачені за договором про надання колекторських послуг, то колегія апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки вказані витрати не є збитками та не підлягають відшкодуванню на підставі статті 22 ЦК України.

Колегія апеляційного суду також не погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що підстави для стягнення інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості у розмірі 6 919 грн 32 коп. відсутні, оскільки кредитним договором передбачено, що усі платежі за договором повинні бути сплачені у гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалента суми кредиту у доларах США відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування, у зв`язку з чим зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом були визначені в еквіваленті до іноземної валюти (долар США) і обчислення заборгованості відбулося з переведення долара США у гривні.

Щодо позовних вимог про компенсацію страхових платежів відповідно до статті 5.6. Загальних умов кредитування у розмірі 1 449 грн 30 коп., то оскільки за рахунок суми, яка була сплачена ОСОБА_1 після пред`явлення вимоги про дострокове погашення заборгованості, банком вказані платежі були зараховані, то підстав для їх повторного стягнення з відповідача немає (а.с. 96-101 т. 2).

Відповідно до частин 1,7 статті 20 Закону України «Про заставу» № 2654-XII від 02 жовтня 1992 року заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Відповідно до частини 1 статті 21 цього Закону реалізація заставленого майна здійснюється шляхом його продажу на аукціонах (публічних торгах), у тому числі у формі електронних торгів, якщо інше не передбачено договором.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що позичальник належним не виконував взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка згідно з розрахунком апеляційного суду становить 263 865 грн 30 коп. та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 241 217 грн 88 коп.; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 530 грн 68 коп..; штрафу відповідно до статті 3.3 Загальних умов кредитування - 22 116 грн 74 коп., яка підлягає стягненню шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Щодо заяви про застосування позовної давності від 05 жовтня 2020 року, поданої представником відповідача до суду апеляційної інстанції (а.с. 110, 112 т. 2), то колегія апеляційного суду вважає, що підстави для застосування позовної давності відсутні з огляду на таке.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року, переглядалося судом першої інстанції за заявою про перегляд заочного рішення від 07 лютого 2017 року (а.с. 126-130, 182 т. 1).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави відмовлено.

Перевіряючи обставини за заявою, судом першої інстанції встановлено, що відповідач про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи не надав.

Перевіряючи обставини за заявою про застосування позовної давності, колегія апеляційного суду встановила, що відповідач повідомлявся належним чином, за адресою зареєстрованого місця проживання відповідно до довідки з відділу адресно-довідкового роботи ГУ ДМС України у м. Києві, а саме: АДРЕСА_1 ., однак в судове засідання 18 жовтня 2016 року та 07 грудня 2016 року не з`явився.

Отже, відповідач мав рівні з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також міг нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Як вбачається з вказаної заяви, звертаючись до суду про перегляд заочного рішення представник відповідача не заявляв клопотання про застосування позовної давності в суді першої інстанції, хоча мав таку можливість. В судовому засіданні 06 липня 2017 року представником відповідача вказане клопотання також не заявлялося (журнал судового засідання від 06 липня 2017 року а.с. 180 т. 1)

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду не застосовує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц , оскільки відсутні підстави для вирішення апеляційним судом заяви відповідача про застосування позовної давності.

А також, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо судових витрат на правову допомогу, то колегія апеляційного суду враховує, що суд не має повноважень змінити суму судових витрат, що підлягає відшкодуванню, за власним рішенням, без клопотання іншої сторони у справі, тобто сума витрат, щодо якої не надійшло заперечень від відповідача, підлягає відшкодуванню.

Разом з тим, колегія апеляційного суду також враховує, що відповідно до п. 269 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії» погоджена стороною та її представником сума гонорару не може бути обов`язковою для суду, і суд має перевірити, чи були такі витрати понесені фактично, а також чи була їх сума обґрунтованою.

Дослідивши матеріали справи, колегія апеляційного суду встановила, що позивач фактично поніс витрати на правову допомогу у сумі 12 000 грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг №24/2010 від 15 жовтня 2010 року, додатковою угодою № 8 від 09 січня 2013 року до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року, додатковою угодою № 224 від 10 серпня 2015 року до договору про надання юридичних послуг № 24/2010 від 15 жовтня 2010 року; заявкою № 540 від 10 серпня 2015 року; рахунком - фактурою № 740 від 01 червня 2016 року; Актом № 740 від 01 червня 2016 року.

За таких обставин, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 12 000 грн., вказана сума є обґрунтованою.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина 4 цієї статті).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду міста Києва в частині задоволених позовних вимог змінити.

Відповідно до частин 1,13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково у розмірі 263 865 грн 30 коп., що становить 83,7% (263 865 грн 30 коп/315 421 грн 09 коп.) від ціни позову,

то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції у розмірі 4 110 грн 77 коп. (4 911 грн 32 коп *83,7%),

з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 880 грн 73 коп. (5 403 грн 20 коп *16,3% (100-83,7)).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються»

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа: «Серявін проти України» рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2016 року змінити, виклавши резолютивну частину в такій редакції.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави задовольнити частково.

Звернути стягнення на предмет застави, а саме транспортний засіб VW, модель Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1 598 куб. см., рік випуску згідно договору застави транспортного засобу № 50008601 дата 26 квітня 2013 року, шляхом його реалізації на торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 5008601 від 17 квітня 2013 року у розмірі 263 865 грн 30 коп. та судові витрати у розмірі 16 110 грн 77 коп. за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 522 грн 48 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Інформація про стягувача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», , місцезнаходження юридичної особи: Україна, 02152, м. Київ, просп. Павла Тичини, буд. 1-В.

Інформація про боржника: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Є.М. Суханова

Т.А. Слюсар