ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/690/18 Номер провадження 22-ц/814/315/21Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Дорош А.І., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року та рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - Стасівська сільська рада Диканського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася в суд із указаним позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмету спору від 23 квітня 2019 року, просила усунути перешкоди у користуванні належною їй власністю, зобов`язавши ОСОБА_3 демонтувати та засипати вигрібну яму, що знаходиться на межі їх земельних ділянок, без права її відновлення на відстані менше ніж 20 метрів від житлового будинку із обов`язковим врахуванням напрямку ухилу ділянки, що перебуває у її користуванні. Вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначає, що на підставі рішення виконкому Стасівської сільської Ради народних депутатів від 24 лютого 1988 року №15 та наказу дирекції радгоспу «Стасівський» від 11 лютого 1988 року №21-з, її чоловікові ОСОБА_4 за рахунок присадибного фонду в АДРЕСА_1 виділено земельну ділянку площею 0,10 га, на якій вони здійснили будівництво житлового будинку із господарськими будівлями, 1/2 частину яких вона успадкувала після смерті чоловіка на підставі судового рішення (справа №529/253/18) та 11 червня 2018 року зареєструвала за собою право власності на указані об`єкти нерухомості по АДРЕСА_1 .

Суміжна земельна ділянка по АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок із господарськими будівлями, належить ОСОБА_3 на підставі державного акту про право власності. На межі своєї земельної ділянки ОСОБА_3 з порушенням державних санітарних норм розмістила вигрібну яму, яка частково виходить на земельну ділянку позивача, на відставні 5,5 метрів від її житлового будинку. Неприємні запахи та води, які з вигрібної ями проникають до фундаменту будинку, створюють позивачу, незручності та перешкоди у користуванні як земельною ділянкою, так і житловим будинком. Тому просить суд відновити порушене право в судовому порядку.

Короткий зміст судових рішень першої інстанції

Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 про залучення до участі в справі у якості третьої особи ОСОБА_1 .

Вищевказана ухвала обґрунтована тим, що залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги сина позивача ОСОБА_1 не є доцільним, адже докази постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 суду не були надані.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року змінену позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом демонтування та засипання вигрібної ями, яка знаходиться на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , та за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , без права її відновлення на відстані менше ніж 20 м від житлового будинку з обов`язковим врахуванням напрямку ухилу ділянки, який є власністю ОСОБА_2 та розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу 12 259,40 грн та 1 409,60 грн. судового збору, а всього 13 669,00 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що відповідач ОСОБА_3 при використанні вигрібної ями, яка знаходиться на території її господарства, однак у недозволеній близькості до житлового будинку позивача, створює перешкоди в користуванні останньою своєю власністю, а тому вказана вигрібна яма підлягає демонтажу шляхом засипання землею.

Слід зазначити, що рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року переглядалося в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

Так, постановою Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року без змін.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що ОСОБА_3 не погодившись із судовими рішеннями суду першої та апеляційної інстанцій подала на них касаційну скаргу. Так, ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2020 року у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 06 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Стасівська сільська рада Диканського району Полтавської області, про усунення перешкод у користуванні власністю відмовлено.

В судовому рішенні Верховного Суду зазначено, що дана справа не представляє значної складності та є малозначною.

Короткий зміст апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року та рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року, їх в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати вищевказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні зміненої позовної заяви.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На думку скаржника, оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, таким, що: не ґрунтується на засадах верховенства права; ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права; не відповідає завданню цивільного судочинства; не враховує висновки викладені в постановах Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права; ухвалене без повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень; не відповідає встановленим фактичним обставинам справи та ухвалене без підтвердження або всупереч наявним в матеріалах справи доказам.

На обґрунтування своїх вимог скаржником зазначено, що суд першої інстанції вийшов за межі зміненої позовної заяви, у якій містилась вимога «усунути перешкоди у користуванні належною позивачу власністю» і безпідставно зазначив у резолютивній частині оскаржуваного рішення «змінену позовну заяву позивача про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою задовольнити».

Також в апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції безпідставно та необґрунтовано дійшов до висновку про те, що позивач є власником земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , адже судом не вказано, якими правовстановлюючими документами підтверджується право власності позивача на цю ділянку.

Також судом не було взято до уваги факт самочинної забудови родиною позивача ділянки за вказаною адресою, зокрема побудови флігеля.

Зазначає, що судом не допитувалися в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на показання яких послався районний суд в оскаржуваному рішенні.

Також судом першої інстанції не було взято до уваги висновки експертизи про відсутність порушень норм відстані від вигрібної ями відповідача до будинку позивача у сукупності з відсутністю порушень норм відстаней до вуличного водопроводу, до межі сусідньої земельної ділянки та червоної лінії забудови.

Посилаючись на частину сьому статті 376 ЦК України та пункт 22 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року №6 зазначає, що демонтаж чи знесення нерухомого майна є крайньою мірою, застосування якої можливе лише після використання усіх заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Із 1987 року родина відповідача не отримувала жодних приписів уповноважених органів щодо можливих порушень будівельних норм, а у разі надходження припису буде усувати виявлені порушення у визначений таким органом строк.

За відсутності дослідження уповноваженого органу щодо перевищення рівня забруднення повітря, вважає недоведеними твердження позивача, з якими погодився районний суд, щодо поширення неприємних запахів від вигрібної ями, як перешкоди у користуванні позивачем належною їй власністю.

Наголошує, що судом не було розглянуто і залишено без уваги клопотання відповідача від 10 жовтня 2018 року про винесення окремої ухвали і про витребування доказів, від 12 лютого 2019 року та 16 грудня 2019 року про приєднання доказів і притягнення до відповідальності, від 08 травня 2019 року про призначення судової експертизи та про виклик свідка. Також, на думку скаржника, суд безпідставно дійшов до висновку, що син відповідача ОСОБА_1 не проживає разом з відповідачем, у результаті чого було відмовлено у клопотанні про залучення його у якості третьої особи.

Заперечує висновки суду першої інстанції щодо доведеності витрат на правову допомогу. Посилаючись на номер справи, вказаний у детальних описах робіт (наданих послуг) адвокатом - №529/690/19, доводить, що такий номер має кримінальне провадження в ЄРДР 0000146, а не указаний цивільний спір. Також зазначає, що судовий збір розрахований судом за дві позовні вимоги, а не за одну змінену та без врахування скрутного матеріального становища відповідача і наявності на її утриманні сина особи з інвалідністю 1 групи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Панченко О.О. зауважує, що зміст апеляційної скарги ОСОБА_1 є тотожним за змістом апеляційній скарзі його матері ОСОБА_3 .

Також представник позивача зазначає, що відповідачем частково виконано оскаржуване рішення суду першої інстанції, а саме сплачено судові витрати у розмірі 13699,00 грн та засипано вигрібну яму качанами від кукурудзи, присипано землею, покладено зверху бетонну плиту, при цьому демонтовано частину труби довжиною 20 см.

Представник позивача вважає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення було дотримано норми процесуального та матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Позиція учасників справи в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 надіслав до суду заяву, в якій прохає розглядати апеляційну скаргу без його участі, у зв`язку з тим, що скаржник є особою з інвалідністю 1 групи і не в змозі фізично пересуватися. Також в заяві зазначає, що адвокат позивача у відзиві на апеляційну скаргу маніпулює фактичними обставинами справи та вводить суд в оману.

Представник особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_9 , в суді апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати оскаржувані судові рішення.

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Панченко О.О. в суді апеляційної інстанції заперечували проти вимог апеляційної скарги та просили залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи учасників справи приходить до такого висновку.

Щодо норм права

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Частиною першою статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Так, закон визначає коло осіб, що наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Позиція апеляційного суду

Із судових рішень та матеріалів справи слідує, що оскаржувані судові рішення не стосуються безпосередньо прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 .

При цьому, також рішенням суду не вирішувалися права та обов`язки ОСОБА_1 , зокрема, в мотивувальній частині рішення не містяться висновки суду про його права та обов`язки, не вказано і в резолютивній частині рішення про його права та обов`язки.

Що ж стосується оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, то слід наголосити, що цивільне процесуальне законодавство встановлює обов`язок доказування і подання доказів, а саме частиною першою статті 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, ОСОБА_3 не подала до суду доказів, які б підтверджували зазначені в клопотанні про залучення третьої особи підстави вчинення даної процесуальної дії.

Також суд наголошує, що особа, яка подала апеляційну скаргу, відповідно до норм статті 53 ЦПК України не була позбавлена можливості вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. З матеріалів справи вбачається, що особа, яка подала апеляційну скаргу не скористалась вищевказаним правом.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року зобов`язано ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом демонтування та засипання вигрібної ями, яка знаходиться на межі земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , та за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , без права її відновлення на відстані менше ніж 20 м від житлового будинку з обов`язковим врахуванням напрямку ухилу ділянки, який є власністю ОСОБА_2 та розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, подаючи апеляційну скаргу на вищевказане рішення,ОСОБА_1 не довів, що цим судовим рішенням вирішувались питання щодо його прав, свобод, інтересів та обов`язків, адже саме лише посилання на те, що він проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 та зазначенням документів, які підтверджують факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 є недостатнім для доведення факту впливу оскаржуваного судового рішення на особу, яка подає апеляційну скаргу.

До того ж, в оскаржуваному рішенні відсутні посилання на особу скаржника, окрім зазначення того, що він проживає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_2 .

Відтак, відсутній очевидний та безумовний зв`язок між рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року та між правами, інтересами та (або) обов`язками особи, яка подала апеляційну скаргу.

Висновок щодо апеляційної скарги

Зважаючи на те, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою ОСОБА_1 з підстав вирішення судом питання про його права, свободи, інтереси та обов`язки, встановлено, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки даної фізичної особи не вирішувалося, колегія суддів, із урахуванням положень пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, приходить до переконання про необхідність закриття апеляційного провадження по даній справі в частині оскарження рішення суду.

Крім того, оскільки рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року питання щодо прав, свобод, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 не вирішувалися і, відповідно, провадження в частині оскарження рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року підлягає закриттю, то підлягає закриттю також провадження і в частині оскарження ухали Диканського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що сама по собі відмова у залученні особи до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору не свідчить про порушення її прав, свобод чи інтересів. Вказаний висновок можна зробити виходячи із аналізу судового рішення, прийнятого за результатами розгляду позовної заяви по суті.

Зміст рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року свідчить, що ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року права, свободи чи інтересиОСОБА_1 не порушені.

Щодо судових витрат

Згідно пункту п`ятого частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, зокрема, в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Разом з тим, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю (пункт 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір»).

Враховуючи те, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю І групи і за подачу апеляційної скарги його було звільнено від сплати судового збору, то підстави для повернення судового збору при розгляді цієї апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтею 362 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 29 жовтня 2019 року та рішення Диканського районного суду Полтавської області від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги - Стасівська сільська рада Диканського району Полтавської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 березня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді А.І. Дорош

Т.В. Одринська