Справа № 203/3057/20
Провадження № 2/0203/51/2022
УХВАЛА

01 грудня 2021 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Сядро Г.Г.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження заяву представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

28.08.2020 року ОСОБА_3 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просить суд:

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 заборгованість в сумі 266000,00 грн;

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 плату за користування грошима в розмірі 3% річних, по дату фактичного виконання, сума яких, довідково станом на дату подання позову, становить 20167,44 грн;

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 інфляційні втрати по дату фактичного виконання, сума яких, довідково станом на дату подання позову, становить 43958,56 грн;

- стягнути з відповідача ОСОБА_4 всі суми судових витрат.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 року, цивільну справу № 205/3057/20, провадження № 2/0203/1075/2020, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М.

Ухвалою суду від 30.09.2020 року було відкрито провадження в цивільній справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28.07.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні.

У судове засідання, призначене на 01.12.2021 року, з`явились всі учасники справи.

Під час судового засідання 01.12.2021 року представник відповідача надав суду письмову заяву про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 в порядку п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

В обґрунтування своєї заяви представник відповідача зазначив, що Господарським судом Дніпропетровської області розглядається справа № 904/668/21 між тими самим сторонами щодо тих самих підстав. За поясненнями представника відповідача, у справі № 904/668/21 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (далі ФОП ОСОБА_3 ) заявлено позов до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення суми у розмірі 668379,26 грн. Підставами стягнення зазначеної суми позивач вважає низку договорів, укладених між сторонами, а саме: договір № КП1 від 01.0620217 року, договір КП2 від 01.06.20217 року, договір СД2 від 01.06.20217 року. За поясненнями представника відповідача, позов, який було подано ФОП ОСОБА_3 до Господарського суду Дніпропетровської області, містить вимоги, які ґрунтуються на договорі КП2 від 01.06.2017 року, тобто фактично поданням позову на тій самій підставі, що і позов, поданий раніше до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, який є предметом розгляду у даній справі. Також у судовому засіданні представник відповідача зазначив, що він не заперечує того, що справа має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Тому, представник відповідача, посилаючись на положення п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, просить суд залишити без розгляду позовну заяву у справі № 203/3057/20.

Представник позивача заперечував проти задоволення заяви представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви у справі № 203/3057/20, бо справи та позови, на які посилається представник відповідача не є тотожними, а є лише пов`язаними між собою. До господарського суду ними з позивачем не були заявлені позовні вимоги щодо стягнення сум за договором КП2, а лише за договором СД2, тобто за договором спільної діяльності. При цьому, як зазначив представник відповідача, договір КП2 є простим договором купівлі-продажу, укладений між фізичними особами та є таким, що передував договору СД2. Також цивільний позов та господарський позов є пов`язаними між собою та у разі вирішення на користь позивача спору між сторонами в порядку цивільного судочинства за договором КП2 ними з позивачем буде заявлено про зменшення позовних вимог у справі, що розглядається в порядку господарського судочинства. Водночас підставою для звернення ОСОБА_3 до суду в порядку господарського судочинства стало саме невиконання договору КП2, який був укладений раніше договору СД2, та саме для того, щоб здійснювати спільну діяльність. Тому представник позивача просив суд відмовити у задоволенні заяви представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 , поданої в порядку цивільного судочинства.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача по суті вимог заяви та думки учасників справи, проаналізувавши норми ЦПК України, вивчивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо, зокрема, у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Аналіз викладених вище норм в контексті положень ЦПК України дає суду підстави для висновку, що вказана норма визначає підставу для залишення без розгляду аналогічної позовної заяви, тобто у справі зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яка перебуває в провадженні місцевого загального суду та розглядається в порядку цивільного судочинства.

Так, у ході судового розгляду заяви судом було встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що 04.02.2021 року до Господарського суду Дніпропетровської області звернувся ФОП ОСОБА_3 з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі ФОП ОСОБА_4 ) про стягнення суми.

Суд оглянув в Єдиному державному реєстрі судових рішень судове рішення, на яке посилалися учасники справи під час судового засідання, а саме: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.05.2021 року, справа № 904/668/21, яка була винесена за результатами розгляду касаційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 09.02.2021 року та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.03.2021 року за позовом ФОП ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_4 про стягнення заборгованості у сумі 668379,26 грн, та встановив, що за висновками Верховного Суду, зміст прохальної частини позову не містить будь-яких посилань на об`єднання позивачем вимог, що підлягають розгляду в порядку різного судочинства, а саме лише зазначення позивачем у позові обставин щодо існування договору КП2 від 01.06.2017 року, укладеного між сторонами як фізичними особами, не є підставою для таких висновків суду на стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 30.08.2021 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання щодо позовних вимог про стягнення суми у розмірі 668379,26 грн, з яких: вартість майна в сумі 316000,00 грн; плата за користування грошовими коштами в розмірі 3% (відсотків) річних, по дату фактичного виконання, сума яких, довідково станом на дату подання позову становить 28154,30 грн; інфляційні втрати по дату фактичного виконання, сума яких довідково станом на дату подання позову, становить 58124,14 грн; компенсація в сумі 209029,00 грн; плата за користування грошовими коштами в розмірі 3% (відсотків) річних, по дату фактичного виконання, сума яких довідково станом на дату подання позову, становить 18623,62 грн; інфляційні втрати по дату фактичного виконання, сума яких довідково станом на дату подання позову, становить 38448,20 грн.

Аналіз викладеного вище вказує, що місцевий загальний суд за положеннями п. 4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України наділений повноваженнями щодо надання оцінки тотожності чи нетотожності позовних вимог у справах між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що розглядаються в порядку цивільного судочинства, а не різного судочинства, зокрема цивільного та господарського судочинства. Тим більше, положенням п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України врегульовано питання щодо закриття провадження у справі, яка має розглядатися в порядку іншого судочинства. При цьому в ході судового засідання судом було встановлено, що між сторонами відсутній спір з приводу правильності визначення виду судочинства, за яким має розглядатися спір між сторонами про стягнення суми за договором КП2 від 01.06.2017 року.

Також суд, вирішуючи по суті заяву представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_3 , бере до уваги і те, що сторонами спору у справі, що розглядається за правилами господарського судочинства є фізичні особи-підприємці ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а спір, що виник між ними за договором про спільну діяльність СД2 від 01.06.2017 року щодо здійснення підприємницької діяльності, стосується стягнення суми за вказаним договором у загальному розмірі 668379,26 грн, а у справі, що розглядається в порядку цивільного судочинства, сторонами спору є фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та спір між ними виник з приводу стягнення суми за договором купівлі-продажу обладнання КП2 від 01.06.2017 року.

З огляду на викладене вище, суд доходить висновку, що заява представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 13, 257, 260, 261, 263, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника відповідача про залишення без розгляду позовної заяви в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складений 06.12.2021 року.

Суддя Ф.М. Ханієва