Справа № 161/9938/19
Провадження № 2/161/418/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участі секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку цивільну справу № 161/9938/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просить суд визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування Ѕ частиною житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 з підстав, викладених в позовній заяві.

В судовому засіданні позивач та його представник, кожен зокрема, підтримали заявлений позов з підстав у ньому викладених. Просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні, кожен зокрема, позов не визнали. Суду пояснили, що ОСОБА_5 має право користуватися житловим будинком як колишній член сім`ї власника, а також за місцем зареєстрованого у встановленому законом порядку проживання її неповнолітньої дитини. Просили відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи у їх сукупності і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом при розгляді справи встановлено наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Судом при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року по 12 лютого 2018 року.

Також судом достовірно встановлено, і цього не заперечувалось самим позивачем, що після укладення шлюбу сторони спільно проживали в місті Луцьку. Однак, в житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 .

При цьому, судом достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , які є сторонами по справі, є батьками неповнолітнього ОСОБА_7 .

Також судом встановлено, що в житловому будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 , яка є відповідачем по справі та неповнолітній ОСОБА_7 , як члени сім`ї власника.

Відповідно до ч. 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Таким чином, ОСОБА_5 є колишнім членом сім`ї власника Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , та, відповідно до приписів ч. 4 ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР як колишній член сім`ї власника, не позбавлена права користування вказаним житловим приміщенням.

Крім того, ОСОБА_5 має право користування вказаним житловим приміщенням внаслідок наявності реєстрації за вказаною адресою у встановленому законом порядку місця проживання її неповнолітнього сина ОСОБА_7 , право користування якого Ѕ частиною житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 позивачем не оспорюється.

Крім того, суд звертає особливу увагу, що Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1 , в натурі не виділена, а є ідеальною часткою ОСОБА_1 у праві спільної приватної часткової власності. Порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_1 між його співвласниками не встановлений

Внаслідок чого, за відсутності виділеної в натурі частини житлового будинку, або без зазначення конкретних житлових приміщень, якими користується позивач, суд позбавлений можливості позбавити відповідача права користування Ѕ частиною житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 , оскільки повністю унеможливлена ідентифікація приміщень, щодо яких відповідач втратить право користування.

При цьому, іншим співвласником жодних вимог до ОСОБА_5 не пред`явлено.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 391 ЦК України, ст. 156 ст. Житлового Кодексу Української РСР, ст. 10-18, 81, 141, 263-268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення в повному об`ємі

складено 23 березня 2021 року.

Суддя В.В. Ковтуненко