Справа № 752/1247/19
Провадження № 2/752/776/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Конопацької К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Баччо» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

21.01.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу до ТОВ «Баччо».

11.03.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва ОСОБА_2, після усунення недоліків, постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У зв`язку з рішенням Вищої ради Правосуддя № 1464/0/15-20 від 21.05.2020 року суддю Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_2 звільненено з посади .

На підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу у Голосіївському районному суді м. Києва, але не виключно, керівником апарату Голосіївського районного суду міста Києва видано розпорядження № 411 про призначення автоматизованого розподілу цивільної справи № 752/1247/19, провадження № 2/752/1397/20.

Відповідно до повторного автоматичного розподілу справ у Голосіївському районному суді м. Києва, 17.06.2020 року справа № 752/1247/19, провадження № 2/752/1397/20 передана до провадження судді Плахотнюк К.Г.

07.09.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про прийняття справи до провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, в редакції позовної заяви від 02.03.2019 року, позивачкою зазначено про те, що вона перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Баччо» з 01.07.2014 року по 26.12.2018 року. У жовтні 2018 року, листом № 04/10.2018-1 їй було запропоновано звільнитись за власним бажанням та перейти працювати до ТОВ «Летюд» у зв`язку з майбутнім скороченням штату. Із зазначеною пропозицією не погодилася, просила звільнити її на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідь, ТОВ «Баччо» листом від 02.11.2018 року попередило її про майбутнє звільнення за ч. 6 ст. 36 КЗпП України. Наказом № 162-к від 26.12.2018 року її звільнено у зв`язку з відмовою переходу на інше підприємство.

Вважає дії ТОВ «Баччо» незаконними, оскільки відповідач повинен був запропонувати їй роботу в інших своїх філія, що знаходяться в інших містах або ж безпосередньо на підприємстві, чого зроблено не було. Пропозиція звільнення за власним бажанням та працевлаштування до ТОВ «Летюд» не відповідає вимогам закону, оскільки останнє не є дочірнім підприємством ТОВ «Баччо», а є окремою юридичною особою. Між керівництвом ТОВ «Баччо» та ТОВ «Летюд» не існувало домовленості щодо її переведення на роботу до ТОВ «Летюд».

Просила визнати дії ТОВ «Баччо» такими, що не відповідають КЗпП України в частині її звільнення, скасувати наказ № 162-к від 26.12.2018 року та поновити її на посаді касира ТОВ «Баччо», а також стягнути з останнього на її користь заробітну плату за вимушений прогул.

04.10.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач ТОВ «Баччо» заперечували проти задоволення позову у повному обсязі з наступних підстав.

ОСОБА_1 працювала в магазині « Білизна.Street » з продажу білизни та панчішно-шкарпеткових виробів, приміщення для якого винаймало ТОВ «Баччо» в торгівельному центрі «Порт Сіті», що розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Володарське шосе, буд. № 2, за договором оренди. У зв`язку з реорганізаційними змінами, що відбувалися у торгівельному центрі, договір оренди приміщення з ТОВ «Баччо» було припинено і магазин «Білизна.Street» закрився 14.09.2018 року.

Однак, піклуючись про свого працівника, ТОВ «Баччо» домовилося з ТОВ «Летюд», яке через короткий проміжок часу відкривало інший магазин мережі « Білизна.Street » в тому ж торгівельному центрі щодо переведення ОСОБА_1 на роботу в зазначений магазин.

ТОВ «Баччо» мало на меті забезпечити працею позивачку на іншому підприємстві зі збереженням її посади, розміру заробітної плати та колишніх істотних умов праці. Про можливість приступити до роботи на іншому підприємстві, ТОВ «Баччо» повідомило ОСОБА_1 листом № 04/10.2018-1 від 04.10.2018 року з дотриманням вимог ст. 32 КЗпП України за два місяці та попросило надати згоду на таке переведення. ОСОБА_1 було запропоновано приступити до роботи 04.12.2018 року.

У відповідь на свою пропозицію, 25.10.2018 року ТОВ «Баччо» отримало листа від ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого остання відмовилася приступити до роботи в ТОВ «Летюд» і просила звільнити її за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

ТОВ «Баччо» особисто передало ОСОБА_1 лист № 02-11/18-1 від 02.11.2018 року у якому пояснило з яких підстав неможливо задовольнити заяву ОСОБА_3 про звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Оскільки від запропонованої роботи ОСОБА_1 відмовилася 25.10.2018 року і, в подальшому, не повідомила про зміну свого рішення, ТОВ «Баччо» звільнило її після спливу двомісячного строку з моменту відмови з дотриманням вимог законодавства на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, про що останню повідомлено листом № 26/12.2018-1 від 26.12.2018 року та запропоновано отримати трудову книжку за місцезнаходженням ТОВ «Баччо» - м. Київ, вул. Максимовича, буд. № 2.

26.12.2018 року ОСОБА_1 подала до ТОВ «Баччо» заяву з проханням надіслати їй трудову книжку та копію наказу про звільнення за вказаною нею адресою - м. Маріуполь, відділення НП № 28, після чого трудова книжка та копія наказу про звільнення ОСОБА_3 негайно відправлені за вказаною адресою та отримані останньою 30.12.2018 року.

Твердження позивачки, про те, що їй пропонували звільнитися з посади за власним бажанням, є неправдивими та не відповідають дійсності, в листі № 04/10.2018-1 від 04.10.2018 року чітко зазначено, що ТОВ «Баччо» пропонує ОСОБА_1 переведення на роботу на інше підприємство.

В день звільнення ОСОБА_1 були здійснені всі передбачені діючим законодавством виплати, в тому числі, заробітна плата, компенсація невикористаної відпустки та вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку.

Таким чином, ТОВ «Баччо» здійснило звільнення з посади ОСОБА_3 з дотриманням вимог чинного законодавства, не порушуючи прав та законних інтересів останньої. Позивачка отримала всі належні виплати, при цьому співробітник майже два місяці не працювала, а знаходилася дома, отримуючи кошти від підприємства, оскільки магазин « Білизна.Street » закрився 14.09.2018 року. Вимоги про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу є безпідставними, оскільки позивачка мала можливість влаштуватися на нову роботу. Просили відмовити у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 17.02.2021 року позивачка ОСОБА_1 відсутня, звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги просила задовольнити.

Представник вдповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав викладених у відзиві на позов.

Врахувавши думку представника відповідача, дослідивши заяви позивачки по суті справи та проаналізувавши надані у справі докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Баччо» з 01.07.2014 року по 26.12.2018 року, а саме працювала в магазині « Білизна.Street » з продажу білизни та панчішно-шкарпеткових виробів в торгівельному центрі «Порт Сіті», що розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Володарське шосе, буд. № 2.

Листом № 04/10.2018-1 від 04.10.2018 року, ТОВ «Баччо» було поставлено до відома ОСОБА_1 про закриття магазину « Білизна.Street » в торгівельному центрі «Порт Сіті», що розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Володарське шосе, буд. № 2. У зв`язку з тим, що ТОВ «Баччо» не має інших магазинів у м. Маріуполі, відповідно до ст. 32 КЗпП України, ОСОБА_1 було запропоновано переведення на іншу роботу, а саме інше підприємство, в тому ж торгівельному центрі зі тією ж адресою, зі збереженням посади, заробітної плати та інших умов праці. У разі згоди останньої, їй пропонувалося приступити до роботи в ТОВ «Летюд» в магазин « Білизна.Street » в торгівельному центрі «Порт Сіті», що розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Володарське шосе, буд. № 2 не пізніше 04.12.2018 року, а у випадку відмови продовжити роботу на іншому підприємстві, повідомлено про майбутнє звільнення на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України (а.с. 5).

У відповідь на лист № 04/10.2018-1 від 04.10.2018 року, ОСОБА_1 повідомила ТОВ «Баччо» про те, що не погоджується з підставами звільнення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, а також про те, що ТОВ «Летюд» не є правонаступником ТОВ «Баччо», а тому звільнення у зв`язку з відмовою працівника від переведення до ТОВ «Летюд» є незаконним, просила звільнити її відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 6).

ТОВ «Баччо» листом № 02-11/18-1 від 02.11.2018 року повідомило ОСОБА_3 , що метою повідомлення № 04/10.2018-1 від 04.10.2018 року було не її звільнення, а забезпечення працею на іншому підприємстві у зв`язку з тим, що ТОВ «Баччо» припинило правовідносини з орендодавцем за договором оренди приміщення в якому був розташований магазин - місце її роботи. З урахуванням цих обставин, а також відповідно до ст. 32 КЗпП України, їй було запропоновано переведення на інше підприємство із збереженням посади, заробітної плати та колишніх істотних умов праці.

За правилами ч. ч. 1, 4 ст. 32 КЗпП України, переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством; якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Щодо посилання на те, що ТОВ «Баччо» не запропонувало іншої посади або місця роботи в іншій місцевості, повідомили, що у ТОВ «Баччо» на даний час немає вакантних посад в іншій місцевості.

Звільнення ОСОБА_1 на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України неможливо у зв`язку з тим, що у ТОВ «Баччо» не відбуваються зміни в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Оскільки від запропонованої роботи ОСОБА_1 відмовилася 25.10.2018 року і, в подальшому, не повідомила про зміну свого рішення, ТОВ «Баччо» звільнило її після спливу двомісячного строку з моменту відмови з дотриманням вимог законодавства на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України про що останню повідомлено листом № 26/12.2018-1 від 26.12.2018 року та запропоновано отримати трудову книжку за місцезнаходженням ТОВ «Баччо» - м. Київ, вул. Максимовича, буд. № 2 (а.с. 7, 8).

26.12.2018 року ОСОБА_1 подала до ТОВ «Баччо» заяву з проханням надіслати їй трудову книжку та копію наказу про звільнення за вказаною нею адресою - м. Маріуполь, відділення НП № 28, після чого трудова книжка та копія наказу про звільнення ОСОБА_3 відправлені за вказаною адресою та отримані останньою 30.12.2018 року (а.с. 62, 63).

Як видно зі змісту наказу ТОВ «Баччо» № 162-к від 26.12.2018 року, ОСОБА_1 звільнено з посади касира торговельного залу Відділу роздрібної торгівлі у зв`язку з відмовою від продовження роботи внаслідок змін істотних умов праці згідно п. 6. ст. 36 КЗпП України, виплачено компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку із розрахунку 5 днів за період роботи 01.07.2018 року - 26.12.2018 року (а.с. 9).

Судом також встановлено, що з ОСОБА_1 проведено всі необхідні при звільненні розрахунки, що підтверджено розрахунковим листком за грудень 2018 року, розрахунком при звільненні № БЧ-00000081 від 26.12.2018 року, відомістю нарахування коштів № 140 (а.с. 66, 67, 68, 69, 70).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 зазначає, що у жовтні 2018 року, листом № 04/10.2018-1 їй було запропоновано звільнитись за власним бажанням та перейти працювати до ТОВ «Летюд» у зв`язку з майбутнім скороченням штату. Із зазначеною пропозицією не погодилася, просила звільнити її на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України. У відповідь, ТОВ «Баччо» листом від 02.11.2018 року попередило її про майбутнє звільнення за ч. 6 ст. 36 КЗпП України. Наказом № 162-к від 26.12.2018 року її звільнено у зв`язку з відмовою переходу на інше підприємство. Вважає дії ТОВ «Баччо» незаконними, оскільки відповідач повинен був запропонувати їй роботу в інших своїх філія, що знаходяться в інших містах або ж безпосередньо на підприємстві, чого зроблено не було. Пропозиція звільнення за власним бажанням та працевлаштування до ТОВ «Летюд» не відповідає вимогам закону, оскільки останнє не є дочірнім підприємством ТОВ «Баччо», а є окремою юридичною особою. Між керівництвом ТОВ «Баччо» та ТОВ «Летюд» не існувало домовленості щодо її переведення на роботу до ТОВ «Летюд».

Однак, матеріали справи містять лист-прохання ТОВ «Летюд» до ТОВ «Баччо» про переведення працівника від 02.10.2018 року, відповідно до змісту якого ТОВ «Летюд» просило звільнити ОСОБА_1 , касира торговельного залу з ТОВ «Баччо» в порядку переведення до ТОВ «Летюд» з подальшим її працевлаштуванням на даному підприємстві, а саме на посаді касира торговельного залу в магазині « Білизна.Street » в торгівельному центрі « Порт Сіті », що розташований за адресою: м. Маріуполь, вул. Володарське шосе, буд. № 2. Також зазначено, що ТОВ «Летюд» готове забезпечити робоче місце ОСОБА_1 з 17.09.2018 року (а.с. 65).

Позивачка ОСОБА_1 просила суд визнати дії ТОВ «Баччо» такими, що не відповідають КЗпП України в частині її звільнення, скасувати наказ № 162-к від 26.12.2018 року та поновити її на посаді касира ТОВ «Баччо», а також стягнути з останнього на її користь заробітну плату за вимушений прогул.

За правилами ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір ; при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу ; у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті; у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Проаналізувавши надані сторонами у справі докази, суд доходить до висновку про те, що з боку ТОВ «Баччо» відсутнє звільнення ОСОБА_1 без законної підстави, оскільки магазин в якому працювала позивачка припинив свою роботу у зв`язку з чим останній було запропоновано працевлаштування на інше підприємством на таку саму посаду зі збереженням заробітної плати та інших істотних умов праці, однак остання від такого переведення відмовилася, відповідно трудовий договір з ОСОБА_3 припинено, а тому підстави для скасування наказу про звільнення та поновлення на посаді відсутні. Щодо вимог про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - зазначені вимоги також не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню, оскільки з боку відповідача відсутні порушення щодо порядку звільнення позивачки, крім того, ОСОБА_1 вчасно видано її трудову книжку.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу до ТОВ «Баччо», не підлягають задоволенню судом.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, КЗпП України, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 265, 268, 273, 274-279, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Баччо» про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк