Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 2/641/330/2021 Справа № 641/6378/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2021 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Музиченко В.О.,

за участю секретаря судового засідання Думчикової В.В.,

представника позивача ОСОБА_1

представник відповідача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходиться зазначена цивільна справа.

В судовому засіданні представником позивача ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про витребування доказів, а саме просив витребувати від Шевченківського відділу поліції ГУНП в Харківській області з матеріалів кримінального провадження № 0002584 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.05.2016 року оригінали документів: договір № 26/01-1 від 26.01.2012 року, укладений між відповідачем та ТОВ « ЛБЛ», специфікація № 1 від 26.01.2012 року, рахунок фактура 3 1 від 26.01.2012 року, квитанція АА №000001 від 26.01.2012 року, квитанція АА № 000002 від 29.02.2012 року, квитанція АА № 000003 від 30.03.2012 року, квитанція АА № 000004 від 30.04.2012 року, квитанція АА № 000005 від 31.05.2012 року, квитанція АА № 000006 від 30.06.2012 року, квитанція АА № 000007 від 18.07.2012 року, акт про отримання грошових коштів в повному обсязі від 18.07.2012 року, документи ТОВ « ЛБЛ» про його господарську діяльнсть за 2012 рік.

В обгрунтування клопотання адвокат Лук,янчиков Ю.М. зазначив, що вищезазначені документи можуть знадобитися для впевненості суду в їх існуванні та для їх огляду судом на предмет відповідності копій наданих позивачем до позовної заяви документів цим оригіналам, а також для надання позивачем до суду інших документів ТОВ « ЛБЛ» про його господарську діяльність за 2012 рік, які можуть знадобитися при розгляді судом позову позивача.

Крім того, заявив клопотання про витребування від відповідача копій документів, які він зобов,язаний надати у відповіді до вимог ЦПК України.

В судовому засіданні представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження у справі у зв,язку з тим, що розгляд справи віднесено до юрисдикції господарського суду.

В обґрунтування клопотання адвокат Задніпровський О.О. зазначив, що позивач, звертаючись до суду загальної юрисдикції не обгрунтовано визначив належність спору суду загальної юрисдикції відповідно до суб,єктивного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з цивільних правовідносин. Таким чином дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та провадження у справі слід закрити. Проти клопотань представника позивача ОСОБА_4 адвоката Лук,янчикова Ю.М. заперечував.

Відповідач підтримав свого представника.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Лук,янчиков Ю.М. заперечував проти закриття провадження у справі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Позивач звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути з ФОП ОСОБА_3 на його користь грошові кошти у розмірі 7272480,00, отримані ФОП ОСОБА_3 в якості передплати за договором № 26/01-1, а також інфляційні витрати у розмірі 1636308,99 грн, 3% річних у розмірі 664684,75 грн., а всього просить стягнути 9573472,75 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.03.2017 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 року позов ФОП ОСОБА_3 до ТОВ « ЛБЛ» про визнання договору № 26/01-1 та договору № 01/06-2 недійсними задоволено та визнано ці договори недійсними. Постановою Вищого господарського суду України рішення господарського суду Харківської області та постанову Харківського апеляційного господарського суду залишено без змін. Як було встановлено господарськими судами та підтверджено матеріалами справи, спірні договори поставки і документи, які могли б підтверджувати їх виконання, складалися без участі позивача, поза його волею, такі договори не схвалювалися та не виконувалися сторонами, а отже оспорювані договори не відповідають вимогам законодавства встановленим до них та підлягають визнанню недійсними у судовому порядку. Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.06.2020 року у справі № 922/4321/19 за позовом ТОВ « ЛБЛ» до ФОП ОСОБА_3 про стягнення 1 243087,74 грн по договору № 01/06-2 від 01.06.2012 року відмовлено. Вказане рішення залишено без змін постановою Східного Апеляційного Господарського Суду від 19.11.2020 року.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відтак норми процесуальних законів наведено тут і далі у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції. Так, за частиною першою цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду,є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Як уже зазначалось, зі зімісту та підстав поданого позову свідчить про те, що спір між сторонами виник спір щодо наслідків недійсності договору поставки № 26/01-1, укладеного між суб,єктами господарювання ФОП ОСОБА_3 та ТОВ « ЛБЛ».

Згідно із частиною першою статті 128 Господарського кодексу України (далі - ГК України) громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною третьою статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» передбачено, що фізична особа позбавляється статусу підприємця з дати внесення до ЄДР запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Позовні вимоги пред,явлені до суб,єкта підприємства ФОП ОСОБА_3 з приводу спору щодо наслідків недійсності господарських договорів договору поставки № 26/01-1, укладеного між суб,єктами господарювання.

Отже позивач, звертаючись до суду загальної юрисдикції, не обгрунтовано визначив належність суду загальної юрисдикції відповідно до суб,єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з цивільних правовідносин.

Крім того,відповідно до п.3.1 параграфу 3 договору про відступлення права вимоги укладеного між позивачем у даній справі ОСОБА_4 та кредитором ТОВ « ЛБЛ», останній передав новому кредитору всі документи, які засвідчують право вимоги, в момент підписання вказаного договору.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги пред,явлені до суб,єкта підприємства ФОП ОСОБА_3 , з приводу спору щодо наслідків недійсності господарських договорів договору поставки № 26/01-1 та договору поставки № 01/06-2,укладеного між суб,єктами господарювання не підлягають розгляду в суді загальної юрисдикції.

Відповідно до вимог п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю.

У зв,язку з чим, клопотання представника відповідача адвоката Задніпровського О.О. підлягає задоволенню.

Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення клопотання представника відповідача адвоката Задніпровського О.О. про закриття провадження по справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то клопотання представника позивача адвоката Лук,янчикова Ю.М. про витребування доказів задоволенню не підлягає.

На підставі викладено та керуючись ст. ст. 20, 45 ГПК України, ст. ст. 3, 19, 84,255 ЦПК України, суд -,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотань представника позивача адвоката Лук,янчикова Ю.М. відмовити.

Клопотання представника відповідача адвоката Задніпровського О.О. про закриття провадження по справі задовольнити.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ФОП ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня проголошення, або в порядку ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Суддя -В. О. Музиченко