Справа № 570/1012/20
Номер провадження 2/570/550/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2021 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

з участю:

секретаря судових засідань Беднарчук Г.П.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представників сторін - ОСОБА_3 , адвоката Гладкої О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків, -

в с т а н о в и в :

11.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на день подання позову він досяг віку шістдесяти семи повних років. Єдиним доходом та засобом його існування є пенсія за віком, інших джерел доходу немає. Розмір пенсії станом на лютий 2020 року становить 2054,96 гривень.

Зазначає, що в силу похилого віку він часто хворіє та потребує дороговартісного лікування. Окрім того, значно зросла вартість комунальних послуг, що ставить його в край скрутне матеріальне становище та змушує звертатися до суду з даним позовом.

Додатково зазначив, що в нього є повнолітній і працездатний син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Інший син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю III групи з дитинства терміном довічно, який не здатний себе самостійно забезпечувати а, відповідно, і надавати позивачу фінансову допомогу та утримання.

Позивач зазначає, що рішенням Рівненського міського суду №5-110 від 21.11.1988 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 , матері ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, щомісячно. Від сплати аліментів позивач не ухилявся жодного разу та заборгованості не мав. Окрім того, не ухилявся від додаткових витрат на дитину. Після досягнення сином повноліття у позасудовому порядку погодився сплачувати аліменти на період навчання ОСОБА_2 .

Додатково зазначив, що ОСОБА_2 ніколи не відвідував його та ніяким чином не піклувався про стан його життя і здоров`я, хоча позивач належним чином виконував свої батьківські обов`язки.

Враховуючи вищевикладені обставини, а саме: його непрацездатність, скрутне матеріальне становище; відсутність інших джерел доходу, позивач звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на своє утримання як непрацездатного батька в розмірі 25 % від заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з дати подання позову, і довічно.

Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду вищезазначену цивільну справу рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02.10.2020 року позов було задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання непрацездатного батька у розмірі 25% від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.03.2020 року і довічно. Стягнуто судові витрати.

09.12.2020 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення.

В обґрунтування даної заяви зазначав, що його неявка в судові засідання була з поважної причини, оскільки про розгляд справи відповідач не знав, жодна судова повістка йому не була вручена. Зазначив, що при постановленні рішення судом не були враховані суттєві обставини, без яких неможливо постановити правильне рішення. За таких умов просив суд постановити ухвалу про скасування заочного рішення суду.

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 13.01.2021 року на підставі заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення було скасоване заочне рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 02.10.2020 року. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

04.02.2021 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечує. В обгрунтування заперечень зазначає, що сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку його утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги. Зазначає, що позивач не є самотнім чоловіком, має сім`ю - дружину, яка працює; сина, який отримує пенсію, а розмір пенсії позивача забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом. А тому відповідач вважає, що позивача не можна вважати особою, яка потребує допомоги. Крім того зазначає про те, що позивач володіє однокімнатною квартирою у м.Рівне, яку має можливість здавати в оренду та отримувати додатковий дохід. Додатково зазначає, що звільнення від обов`язку утримувати непрацездатних батьків можливе за умови, якщо батько ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначає, що ОСОБА_1 не піклувався про його фізичний, духовний розвиток, про його навчання, виховання, тобто ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому у позивача не виник обов`язок утримувати непрацездатного батька.

Просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов з підстав, що описані вище.

Додав, що в дитинстві він купив сину велосипед, син з дружиною відвідували його. Після досягнення дитиною 18 років він добровільно сплатив 3000 грн. на навчання сина. Вважає, що належним чином виконував свої обов`язки з утримання дитини, а тому наявні у зв`язку з цим підстави для задоволення поданого позову.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав з підстав, що викладені у відзиві.

Додав, що дійсно у дитинстві батько придбав йому велосипед, але це не свідчить про належне виконання позивачем своїх батьківських обов`язків.

Відповідач вперше побачив батька, коли йому виповнилося 9 років, а вдруге побачив батька, коли вже досяг повноліття.

Втретє батька побачив після смерті своєї матері, і замість слів співчуття чи розмови про те, як у сина справи, батько запитав чи може він забрати виріб з золота, який колись подарував матерії.

Позивач не допомагав сім`ї, не виконував свої обов`язки з виховання та утримання відповідача, коли той був дитиною (сплату аліментів через судове рішення не можна розцінювати як надання такої допомоги добровільно), тому вважає що відсутні підстави для задоволення позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач є батьком відповідача ОСОБА_2 .

Позивач має статус пенсіонера. Єдиним джерелом доходу та засобом його існування є пенсія за віком, інших джерел доходу не має. Розмір пенсії станом на лютий 2020 року становить 2054,96 гривень, що підтверджується довідкою №8747 8077 3770 1704, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Позивач в судовому засіданні уточнив, що наразі його пенсія складає 2650 грн.

Окрім відповідача, позивач має іншого сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, останній є особою з інвалідністю III групи з дитинства терміном довічно, а тому не може надавати позивачеві фінансову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно до рішенням Рівненського міського суду від 21.11.1988 року (справа №5-110 ) сплачував на користь ОСОБА_5 (матері відповідача у справі ОСОБА_2 ) аліменти в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку, щомісячно.

Позивач не заборгованості зі сплати аліментів не мав.

Позивач пояснив суду, що після досягнення сином повноліття він у позасудовому порядку добровільно погодився сплачувати аліменти на період навчання ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою № б/н від 23.11.2006 р.

Однак така інформація не відповідає дійсності.

ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини - сина ОСОБА_2 (позовна заява датована 19.04.2006 р.).

А 23.11.2006 р. позивач сплатив кошти у розмірі 3000 грн., які були спрямовані на навчання сина. Тобто сплата грошових коштів відбулася після звернення ОСОБА_5 до суду з відповідним позовом, а тому доводи позивача про добровільність сплати грошових коштів на утримання сина не заслуговують на увагу.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною першою статті 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд виходив з наступного.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Крім того, відповідно до ст. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач не піклувався про фізичний, духовний розвиток відповідача, про його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідними продуктами харчування, не дбав про медичний догляд за сином, не сприяв засвоєнню норм моралі, не проявляв інтересу до внутрішнього світу дитини, не розвивав повагу до культурних та духовних цінностей.

Дана обставина не була спростована й доводами позивача.

В судовому засіданні були допитані свідки, які надали показання про те, що позивач не приймав участі у вихованні дитини - сина ОСОБА_2 ; не надавав матеріальної допомоги, а тому матір дитини вимушена була звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів та якби не бабуся дитини, то не знає як би вони вижили; батько не був присутнім на святі Першого дзвоника, також не був присутнім на випускній лінійці коли дитина закінчила школу; він не був присутнім на жодному дні народження дитини та на святкуванні релігійних чи родинних світ (свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ). А свідок ОСОБА_12 надав показання про те, що зі слів його тещі, яка знаючи про судовий спір звернулася до позивача з запитанням «чого ти хочеш від дитини (відповідача ОСОБА_2 )» позивач відповів, що «у нього кошти є, але не вистачає на утримання сина ОСОБА_4 ».

Сам лише факт примусової (за рішенням суду) сплати аліментів на утримання сина не свідчить про належне виконання позивачем батьківських обов`язків.

Адже до батьківських обов`язків належить не лише забезпечення дитини грошима.

Отже при розгляді справи було встановлено, що батько (позивач) ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина (відповідача).

А факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Додатково в обгрунтування своїх доводів позивач надав медичну документацію про те, що його дружина перенесла оперативне втручання, у зв`язку з чим були понесені витрати. Але така подія мала місце вже після звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача, і стосується витрат дружини позивача яка, до того ж, мала самостійні доходи.

Позивач зазначав у позові що саме йому не вистачає коштів на прожиття, але не надав суду розрахунок скільки саме він витрачає на своє лікування (чи інші витрати) та що у зв`язку з цим потребує сторонню матеріальну допомогу.

З огляду на наведене суд вважає необхідним відмовити у задоволенні позову.

Розподіл судових витрат здійснюється за положеннями ст. 141 ЦПК України.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору, то такі витрати слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатних батьків - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_1 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець: АДРЕСА_2 )

Суддя Красовський О.О.

Повне рішення суду складено 20.03.2021 року