справа № 462/1580/21
УХВАЛА

17 березня 2021 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Колошкіна П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

встановив:

Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А. 15.03.2021 року звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, посилаючись на ті підстави, що у неї на виконанні перебуває виконавче провадження №60591729, що включає виконавче провадження №61960351 з примусового виконання виконавчого напису №8364, виданий 25.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 121490,79 грн. за кредитним договором №б/н від 28.02.2012 року та 3000 грн. витрат, пов?язаних із вчиненням виконавчого напису, а всього 124 490, 79 грн. 04.05.2020 року нею винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №61960351, копію якої було скеровано боржнику рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, проте виконавчий напис на сьогоднішній день боржником не виконано, не дивлячись на те, що державним виконавцем вжито передбачених чинним законодавством заходів примусового виконання виконавчого напису, а в діях боржника наявні ознаки ухилення від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим написом. Приватний виконавець вважає, що є підстави для обмеження у праві виїзду за кордон боржника.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця. Відтак, неявка боржника та стягувача не є перешкодою для розгляду подання.

У судове засідання приватний виконавець Шелінська Ю.А., не з`явилася, хоча про час, день та місце проведення такого була повідомлена належним чином.

Вивчивши наявні у поданні приватного виконавця підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, дослідивши представлені матеріали виконавчого провадження, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. перебуває виконавче провадження №61960351 від 04.05.2020 року з примусового виконання виконавчого напису №8364, виданий 25.08.2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» грошових коштів в розмірі 121490,79 грн. за кредитним договором №б/н від 28.02.2012 року та 3000 грн. витрат, пов?язаних із вчиненням виконавчого напису, а всього 124 490, 79 грн.

В межах виконавчого провадження №61960351 приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінської Ю.А. вживались заходи з примусового виконання вказаного виконавчого напису, зокрема, 04.05.2020 року винесено постанову про арешт коштів боржника у банківських установах та постанову про арешт майна боржник; з`ясовано дані щодо наявності доходів та майна боржника; на адресу боржника надсилала виклик щодо явки боржника до виконавця для надання пояснень.

Обґрунтовуючи підстави подання, приватний виконавець посилається на те, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання виконавчого напису, не з?явився на виклик приватного виконавця.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Згідно із п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в?їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (ст.77-80 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, в матеріалах подання відсутні будь які дані, про те, щоборжник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчого напису. Самої лише наявності заборгованості і відсутності майна, на яке можна звернути стягнення, не достатньо для того, щоб встановили факт ухиляння боржника від виконання грошового зобов`язання.

Крім того, приватним виконавцем не надано належних та допустимих доказів того, що боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження, має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

З долученої приватним виконавцем Шелінською Ю.А. копії конверта про вручення поштового відправлення вбачається, що направлена боржнику ОСОБА_1 кореспонденція повернута з відміткою «адресат вибув».

Відповідно до відповіді з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 19.05.2020 року боржник ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, в матеріали подання не містять відомості про направлення приватним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження №61960351 від 04.05.2020 року за місцем реєстрації боржника: АДРЕСА_1 , та про отримання такої боржником.

Таким чином, приватним виконавцем не надано відомостей щодо отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик останнього, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов`язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Враховуючі викладені обставини, а також те, що обмеження у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, суд дійшов висновку, що подання є необґрунтованим, передчасним та не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 353-357, 441 ЦПК України», суд

постановив:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №60591729 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання ухвали до Львівського апеляційного суду, відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України через Залізничний районний суд м. Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний