Ухвала

19 березня 2021 року

м. Київ

справа № 135/898/18

провадження № 61-4227ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 лютого 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до

ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільним майном подружжя

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Поділити автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 115 981, 60 грн, шляхом виділення у власність відповідача ОСОБА_1 спірного автомобіля та стягнення з ОСОБА_1 на її користь

1/2 частини вартості автомобіля, що становить 57 990, 80 грн.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Визнано автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , спільним майном подружжя

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності за кожним по 1/2 частині автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 1997 року випуску, номер шасі НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 15 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року у частині визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 права власності за кожним по 1/2 частині автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 1997 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,

та в частині відмови у стягненні компенсації вартості майна, належного

на праві спільної сумісної власності, скасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення про задоволення позову у цій частині.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя компенсацію 1/2 частини вартості автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 1997 року випуску, державний номер

НОМЕР_1 , у розмірі 57 990, 80 грн.

Припинено право ОСОБА_2 на 1/2 частину автомобіля марки «Volkswagen Transporter», 1997 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати з яких: 1 391, 30 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 1 000 грн витрат на правничу допомогу.

12 березня 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 лютого 2021 року і ухвалити нове судове рішення

про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши доводи касаційної скарги та зміст судових рішень, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках -

на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку, а у позовах про визнання права власності на майно - вартістю майна.

Ціна позову у цій справі становить 115 981, 60 грн, тобто суму, яка станом

на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 100 = 227 000, 00 грн).

Отже, справа, на судові рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних в силу вимог процесуального закону, які відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.

У касаційній скарзі заявником не наведено обґрунтованих аргументів

на підтвердження наявності випадків, передбачених підпунктами а-г

пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема не вказано

про винятковість цієї справи для заявника або її значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Наведені заявником в касаційній скарзі доводи, які значною мірою зводяться до необхідності встановлення обставин, що згідно статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції,

не підтверджують виключних обставин, які могли б свідчити про наявність підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Отже випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу

на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 25 листопада 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 15 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович