Апеляційне провадження № 22-ц/824/2596/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи 357/13500/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В., за участю секретаря судового засідання Кузнєцової В.В.,

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»,

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 ,

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 7 жовтня 2020 року, ухваленого в приміщенні суду під головуванням судді Ул`яновської О.В., -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «СГ «ТАС», третя особа ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона є вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспорту від 17.03.2017 між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова група «TAC» відповідно до умов п. 1 якого, страхувальник застрахував транспортний засіб марки CASE ІН MAGNUM 340, 2011 року випуску, вартістю 1 350 000 грн.

09.03.2018 трапилася подія, яка у відповідності з укладеним договором трактується як страховий випадок, а саме застрахований транспортний засіб був викрадений невідомою особою у зв`язку з чим 09.03.2018 вона подала заяву про внесення відомостей щодо факту незаконного заволодіння вказаним транспортним засобом за ч. 3 ст. 289 КК України.

09.03.2018 ОСОБА_2 повідомив в Контакт-центр відповідача про настання страхового випадку «Незаконне заволодіння"», а 13.03.2018 подав відповідачу письмову заяву про настання події та обставини страхового випадку, однак відповідачем не було прийняте рішення ні про виплату страхового відшкодування ні про відмову у виплаті страхового відшкодування,

26.07.2018, 07.08.2018 та 21.09.2018 вона тричі зверталася до відповідача з письмовою заявою про виплату страхового відшкодування однак, в порушення умов договору, відповідачем не прийнято рішення щодо здійснення виплати страхового відшкодування чи відмови у виплаті, відповідач не здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі та строки передбачені п. 14.10.2 договору.

З огляду на викладене, просила стягнути з відповідача на її користь 1 224 412 грн. страхового відшкодування та судові витрати.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 7 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом невірно досліджені матеріали справи та докази на підтвердження підстав позову, внаслідок чого суд безпідставно встановив обставини на підставі недопустимих доказів, які були подані відповідачем з пропуском строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на існування відкритого кримінального провадження за статтею «самоправство», однак вказане кримінальне провадження було закрито. Окрім цього, вказував, що постанова про перекваліфікацію злочину із незаконного заволодіння майном, як підстава для настання страхового випадку на самоправство, яка не є страховим випадком, не може вважатися остаточним рішенням органів досудового слідства на підставі якого можливо встановити певні обставини.

Зазначення судом про те, що відмова у виплаті страхового відшкодування є правомірною з підстав того, що власником та довіреною особою подано неправдиві відомості щодо обставин зникнення також не може вважатися законною, оскільки вказане не підтверджено жодними доказами у справі.

Суд без належного обґрунтування відмовив у задоволенні клопотання про призначення експертизи для визначення ринкової вартості трактора, порушивши при цьому вимоги ЦПК України.

Окрім цього, суд незаконно відмовив у задоволенні заяви про відвід, зважаючи на наявність обставин, які свідчать про необ`єктивність та упередженість головуючого судді при ухваленні судового рішення, а саме: недопуск представника позивача до участі у справі, що є порушення права в доступі до правосуддя; порушення порядку подання доказів неповноважною особою відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що жодного порушення норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції при ухваленні рішення допущено не було.

Вказує, що дотепер позивачем не надано доказів щодо кваліфікації випадку правоохоронними органами за фактом викрадення, таким чином, позивач погодилася з правовою кваліфікацією вказаної події, як самоправство, що не є страховим випадком, передбаченим умовами договору (п.10.1.6). Настання події, яка має ознаки страхового випадку, проте входить до переліку виключень із страхових випадків, не породжує обов`язок страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Зазначає, що страхова компанія правомірно відмовила позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п.3.1 та п.п. «Б» п. 9.2 договору, у зв`язку з неможливістю кваліфіковану слідчим як «самоправство» подію, визнати страховим випадком «незаконне заволодіння»; на підстав п.15.3 договору, у зв`язку з поданням страхувальником неправдивих відомостей про факт настання страхового випадку; на підставі п.10.1.6 договору, у зв`язку з неповерненням застрахованого транспортного засобу ОСОБА_5 , якому трактор був переданий позивачем добровільно для використання, але який надав неправдиві відомості щодо обставин його втрати.

Заперечує щодо призначення по справі експертизи для визначення вартості трактора, оскільки позивач надала до суду висновок експерта № 12-2/301 від 28.03.2018 про ринкову вартість трактора в розмірі 1 856 970 грн, який сторонами не оспорюється.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, в ній викладених, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Третя особа ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи, проте в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є вигодонабувачем за договором добровільного страхування наземного транспорту ПК/21 № FO-00005050 «ПРАВИЛЬНЕ КАСКО» укладеним 17.03.2017 між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова група «TAC» Відповідно до умов п. 1 Договору, Страхувальник застрахував транспортний засіб марки CASE ІН MAGNUM 340, 2011 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 1350000 грн 00 коп., п. 5.1. договору визначено, що строк дії договору з 20.03.2017 по 19.03.2018 (а.с. 12-15).

Пунктом 3.1. Договору визначені страхові ризики: ДТП, пожежа, стихійне лихо, ЛДТО, незаконне заволодіння.

09.03.2018 позивач звернулася до СГ «ТАС» із заявою про настання події згідно якої трапилася подія, яка у відповідності з укладеним Договором трактується як страховий випадок, а саме 09.03.2018 застрахований транспортний засіб марки CASE ІН MAGNUM 340, 2011 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 був викрадений невідомою особою (а.с. 16-28).

Згідно акту прийому передачі ОСОБА_2 передав ПрАТ «СГ «ТАС» по випадку: незаконне заволодіння договір страхування FO-5050 від 17.03.2017, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 від 21.02.2017, витяг з ЄРДР кримінального провадження №0001340 (а.с. 29).

21.03.2018 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою в якій просив повідомити чи в повному обсязі ним подані документи та матеріали для виплати страхового відшкодування (а.с. 30).

АТ «СГ «ТАС» (приватне) повідомило ОСОБА_2 про те, що страховик залишає за собою право затримати рішення в разі особливо складних обставин страхового випадку, але на строк не більше 60 днів (а.с. 31).

ОСОБА_2 18.06.2018 звернувся до ПрАТ «СГ «ТАС» із претензією в якій просив вжити заходи щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхового відшкодування та виплатити страхове відшкодування (а.с. 32-34).

26.07.2020 ОСОБА_2 звернувся із проханням до ПрАТ «СГ «ТАС» про виплату страхового відшкодування на підставі події яка сталася 09.03.2018 (а.с. 35).

Згідно витягу з ЄРДР на підставі заяви ОСОБА_1 від 09.03.2018 було внесено відомості про кримінальне правопорушення №0001340 (а.с. 36).

07.08.2018 ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування на підставі події яка сталася 09.03.2018 (а.с. 41-43).

21.09.2018 ОСОБА_1 звернулася повторно до ПрАТ «СГ «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування за страховим випадком, що стався 09.03.2018 (а.с. 44).

Постановою слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській обл. Гопаца М.А. від 27.05.2019 перекваліфіковано кримінальне правопорушення, що внесене до ЄРДР за №30001340 від 09.03.2018 з ч. 3 ст. 289 КК України на ст. 356 КК України, оскільки 14.05.2019 були внесені відомості по факту вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 383 КК України, а саме завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину (а.с. 112-114).

Згідно листа ПрАТ «СГ «ТАС» від 24.03.2019 вих.№1400/6787 встановлено, що ОСОБА_2 відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки керуючись п.п. 10.1.6, 15.3 Договору, а також ст. 26 Закону України «Про страхування» ПрАТ «СГ «ТАС» не може визнати вказану подію страховим випадком (а.с. 116, 117).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування: на підставі п. 3.1 та п.п. «Б» п. 9.2. договору, у зв`язку з неможливістю кваліфіковану і слідчим як «самоправство» подію, визнати страховим випадком «незаконне заволодіння»; на підставі п. 15.3 договору, у зв`язку з поданням страхувальником неправдивих з відомостей про факт настання страхового випадку; на підставі п. 10.1.6 договору, у зв`язку з неповерненням застрахованого транспортного засобу ОСОБА_5 , якому трактор був переданий позивачем добровільно для використання, але який надав неправдиві відомості щодо обставин його втрати.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідає обставинам справи.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 991 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про страхування»: «Страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку».

Згідно ч. 2 ст. 991 ЦК України, ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» договором страхування також можуть бути передбачені і інші підстави для відмови здійснення страхової виплати.

Згідно п.15.3. Договору: «Причини відмови у виплаті страхового відшкодування: подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт, причини, обставини настання страхового випадку».

На час розгляду справи в суді першої інстанції постановою слідчого Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області про перекваліфікацію кримінального правопорушення від 27.05.2019 кримінальне правопорушення перекваліфіковане на ст.356 КК України самоправство, оскільки злочину незаконне заволодіння транспортним засобом скоєно не було.

До часу ухвалення рішення судом першої інстанції позивачем не було надано інших доказів щодо правової кваліфікації факту викрадення.

Надання до суду апеляційної інстанції постанови Білоцерківської місцевої прокуратури від 20.01.2021 про зміну правової кваліфікації у кримінальному провадженні ще раз підтверджує те, що остаточне рішення правоохоронних органів про встановлення винної особи по факту зникнення транспортного засобу марки CASE ІН MAGNUM 340, 2011 року випуску, № шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 як на час ухвалення рішення суду першої інстанції, так і на час розгляду справи в апеляційному суді не прийнято.

Також відсутня інформація про особу, яка притягнута до кримінальної відповідальності, як і вирок суду, що позбавляє обов`язку страхову компанію провести страхову виплату.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

З огляду на встановлене, відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування на підставі п.15.3 договору страхування та п.3 ч.1 ст.991 ЦК України, і доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що не знайшли свого підтвердження.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Таким чином, договором про страхування, зокрема п.15.3 сторони з урахуванням принципу свободи договору вільно, на власний розсуд визначили, що однією з підстав відмови у виплаті страхового відшкодування є подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт, причини, обставини настання страхового випадку.

Наведене свідчить про порушення страхувальником умов укладеного договору, що є достатньо обґрунтованою підставою для позбавлення його права вимагати виплати страхового відшкодування.

На переконання апеляційного суду, у цьому випадку сторони правомірно та без порушень імперативних положень актів цивільного законодавства, самостійно врегулювали свої відносини на власний розсуд, створивши обов`язкове для обох сторін правило поведінки у спірних правовідносинах.

Встановивши, що заявник не виконав обов`язку, передбаченого умовами страхового договору та подав завідомо неправдиві відомості про предмет договору страхування або про факт, причини, обставини настання страхового випадку, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення грошових коштів.

Окрім цього, вірним є висновок суду першої інстанції щодо того, що позивач не довів і настання страхового випадку, який умовами договору страхування визначено як «незаконне заволодіння транспортним засобом» на момент звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, натомість в суді першої інстанції заявник надав докази внесення відомостей до ЄРДР за ст. 356 КК України (самоправство).

Аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині судового рішення, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Що ж до доводів апеляційної скарги про порушенням судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду справи, вони, також, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки не є обов`язковими підставами для скасування судового рішення та не призвели до неправильного вирішення справи по суті.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга відповідача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києвавід 7 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 22 березня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: