Дата документу 23.07.2021
Справа № 1511/2100/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2021 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Семенова О.А.,

за участю:

секретаря судового засідання - Скульниченко К.Г.,

приватного виконавця - Колечка Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чорноморську Одеської області подання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича

предмет та підстави подання: про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України

постановив ухвалу про наступне та

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. перебуває виконавче провадження №61056274 з виконання виконавчого листа №509/1058/16-ц, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 07 листопада 2017 року про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 1653,60 грн документально підтверджених понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору та виконавчий лист №1511/2100/2012, виданий Іллічівським міським судом Одеської області 15 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПОРТО-ФРАНКО» заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2007 року №488/1-07: за кредитом - 85286,64 доларів США, за відсотками - 39296,43 доларів США, пені - 9851,41 доларів США, на загальну суму 134164,48 доларів США, солідарно.

У добровільному порядку боржник не виконує рішення суду і відповідні постанови приватного виконавця; на виклики виконавця не з`являється; про причини невиконання рішення суду не повідомляє; не надає виконавцю достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, про кошти та майно, належні йому від інших осіб, тощо.

Боржник належним чином ознайомлений з постановами про відкриття виконавчих проваджень та іншими матеріалами справи, однак, до теперішнього часу рішення суду не виконано, ОСОБА_1 не намагався сплатити заборгованість за судовим рішенням або вчинити інші дії, спрямовані на добровільне (самостійне) виконання рішення суду.

Саме невиконання боржником рішень Іллічівського міського суду Одеської області у справі №1511/2100/2012 та Овідіопольського районного суду Одеської області №509/1058/16-ц призвело до відкриття виконавчих проваджень щодо їх примусового виконання та вжиття до боржника заходів примусового виконання рішень, передбачених Законом України «про виконавче провадження».

17 вересня 2019 року та 02 січня 2020 року приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №№60092682, 60943086 з примусового виконання вищезазначених виконавчих документів, які надіслані сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення 17 вересня 2019 року за вих. №2200 та 02 січня 2020 року за вих. №11.

Заявник стверджує в поданні, що факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, є об`єктивно наявним та доведеним, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

На підставі викладеного приватний виконавець звернувся до суду з відповідним поданням.

В судовому засіданні приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. подання підтримав з підстав, викладених у ньому.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України інші сторони в судове засідання не викликались.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідна норма Конвенції міститься у статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Таке право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно положень п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну» громадянин України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Розглядаючи питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням Європейський суд з прав людини у справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria) рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03) визначив загальні стандарти щодо права на свободу пересування.

Тимчасове обмеження в праві виїзду за ухилення від виконання зобов`язань має відповідати трьом критеріям:

- ґрунтуватися на національному законі;

- переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції;

- відповідати справедливому балансу між правами людини та публічним інтересом, тобто бути пропорційним меті його застосування.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v.Bulgaria), рішення від 26.11.2009 року (заява № 34383/03), Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином: у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга №41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою "Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії" (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, § 60)...".

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича перебуває виконавче провадження №61056274 з виконання виконавчого листа №509/1058/16-ц, виданого Овідіопольським районним судом Одеської області 07 листопада 2017 року про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 1653,60 грн документально підтверджених понесених позивачем судових витрат по сплаті судового збору та виконавчий лист №1511/2100/2012, виданий Іллічівським міським судом Одеської області 15 жовтня 2012 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ПОРТО-ФРАНКО» заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2007 року №488/1-07: за кредитом - 85286,64 доларів США, за відсотками - 39296,43 доларів США, пені - 9851,41 доларів США, на загальну суму 134164,48 доларів США, солідарно.

17 вересня 2019 року та 02 січня 2020 року приватним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП №№60092682, 60943086 з примусового виконання вищезазначених виконавчих документів.

Постановою приватного виконавця від 02 січня 2020 року вищезазначені виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження.

02 січня 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про арешт майна та коштів боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, а також накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів, з урахуванням суми стягнення за виконавчим документом, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 , крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. Копії зазначеної постанови були надіслані на виконання до банків та інших фінансових установ, в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам виконавчого провадження.

При примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження на адреси банків надсилалися платіжні вимоги на списання та реєстри платіжних вимог, у виконанні яких банками було відмовлено у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку боржника.

На підставі викладеного суд доходить висновку, що приватним виконавцем вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення та всі вони виявилися безрезультатними.

Отже, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, є об`єктивно наявним та доведеним, що підтверджується копіями документів, долучених до подання та досліджених у судовому засіданні.

Керуючись ст.441 ЦПК України, ст.18 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII, ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Подання Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про тимчасове обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов`язань - задовольнити.

Тимчасово обмежити громадянина України ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом № 1511/2100/2012, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 15.10.2012 року про стягнення заборгованості по кредитному договору на загальну суму 134164,48 доларів США, у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя