Справа № 645/5150/18
Провадження № 2/645/28/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2021 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Ульяніч І.В.
за участю секретаря судового засідання - Рало Я.В.,
представника позивача - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності,-
Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності.
Позов обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками домоволодіння - житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адремою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2009 року. Позивач є співвласником 1/6 частки домоволодіння, ОСОБА_3 належить 1/6 частина домоволодіння, а 2/3 частини належить ОСОБА_4 .. Між співвласниками склався та існує фактичний порядок користування житловим будинком та надвірними спорудами, згідно якого у користуванні позивача знаходиться квартира АДРЕСА_2 домоволодіння, що складається із житлової прибудови літ. А1-1, в якій знаходиться житлова кімната «2-4», площею 7,8 кв.м., житлова кімната «2-5» площею 7,6 кв.м., житлова кімната «2-6», площею 11,9 кв.м., з житлової прибудови літ. «А2-1»,у якій знаходиться коридор «2-1», площею 7 кв.м., кухня «2-3», площею 7,2 кв.м., тамбур літ. «А-6» (111) площею 2,6 кв.м., ганок літ. «А-7». Позивач бажає самостійно володіти та користуватися належною їй часткою в домоволодінні. Питання виділення на користь позивачки частки майна між останньою та відповідачами у позасудовому порядку вирішити добровільно є неможливим, адже відповідачі постійно мешкають за межами України, орієнтовно у Сполучених Штатах Америки, зв`язку у позивачки з ними немає, прийти до взаєморозуміння немає можливості. Даний факт не повинен обмежувати позивачку у її правах на власність.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2018 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено в підготовче судове засідання.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 листопада 2018 року закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2018 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу.
02 лютого 2021 року до суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 261 від 22.12.2020 року.
03 лютого 2021 року Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова поновлено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності.
В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала в повному обсязі, та просила його задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
В судове засідання відповідачі, які належним чином повідомлялись про час та місце розгляду справи, не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності та відзиву на позов не подали.
З огляду на положення ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою представника позивача, проведено заочний розгляд справи.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.
Судом встановлено, що на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2009 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про продовження строку для прийняття спадщини і визнання права власності у порядку спадкування за законом та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про продовження строку для прийняття спадщини і визнання права власності у порядку спадкування за законом - задоволено. Поновлено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 та як частину сумісного майна подружжя. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 . Рішення набрало законної сили 05.10.2009 року.
Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.03.2010 року ОСОБА_2 на праві приватної форми власності на підставі рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24.09.2009 року належить 1/6 частина житлового будинку з надвірними будівлями за адресою АДРЕСА_1 - А
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Згідно ст. 356, 358 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд.
При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.
Згідно ст. 361, 364 ЦК України - співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Згідно ст. 367 ЦК України - майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, у випадку здійснення поділу майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого та нежитлового приміщення, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання не співвимірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під не співвимірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання.
У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається в натурі частина жилого приміщення, яка перевищує його частку, суд може стягнути за згодою співвласників відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на квартиру.
Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» N 20 від 22.12.95 року, з подальшими змінами та доповненнями, судам було роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.
Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.
Виділ у натурі частки із спільного майна може бути заборонений законом або бути неможливим в силу самої природи спільної речі, яка є неподільною (ч. 2 ст. 183 ЦК).
З аналізу вище зазначених правових норм слідує, що кожен учасник права спільної часткової власності має суб`єктивне цивільне право на виділ своєї частки. Юридичне значення виділу полягає в тому, що учасник отримує у натурі певне майно, яке відповідає його частці, а у разі неможливості - компенсацію за нього, у власність. При цьому право спільної власності щодо суб`єкта, який виділив свою частку у натурі, припиняється.
Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності.
Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Ухвалою суду від 07.12.2018 року в даній справі призначено будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Харківському НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Визначено наступні питання, з яких має бути проведена експертиза: 1. Чи можливо, з технічної точки зору, поділити будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі у відповідності до розміру частини ОСОБА_2 , зокрема, виділити їй приміщення: у житловій прибудові літ. «А1-1» - житлову кімнату «2-4», площею 7.8 кв.м.. житлову кімнату «2-5», площею 7,6 кв.м., житлову кімнату «2-6», площею 11,9 кв.м., у житловій прибудові літ. «А2-1» - коридор «2-1», площею 7,0 кв.м. кухню «2-3», площею 7,2 кв.м., тамбур літ. «А-6» (III) площею 2,6 кв.м., ганок літ. «А-7»? 2. Чи є інші технічно можливі варіанти виділу частини домоволодіння, у відповідності до розміру частини ОСОБА_2 ? 3.Якщо виділ частини будинку, з технічної точки зору, можливий з незначним відступом від ідеальних часток, то вказати ці варіанти, розрахунки компенсації, перерозподіл частки у власності. 4.Якщо виділ частини будинку з технічної точки зору неможливий, то надати варіанти порядку користування будинком, надвірними будівлями?
Витребувано у Комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на домоволодіння АДРЕСА_1 .
На виконання ухвали Харківським НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса проведено судову будівельно-технічну експертизу № 261, що складено 22.12.2020 року.
Експертом зроблено висновки, що з технічної точки зору не виявляється можливим поділити будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 в натурі у відповідності до розміру ідеальної частини ОСОБА_2 - 1/6 частина, зокрема, виділити їй приміщення: у житловій прибудові літ. «А1-1» - житлову кімнату «2-4» площею 7,8 кв.м., житлову кімнату «2-5» площею 7,6 кв.м., житлову кімнату «2-6» площею 11,9 кв.м., у житловій прибудові літ. «А2-1» - коридор «2-1» площею 7,0 кв.м, кухню «2-3» площею 7,2 кв.м., тамбур літ. «А-6» (III) площею 2,6 кв.м., ганок літ. «А-7». Надати технічно можливі варіанти виділу частини домоволодіння, у відповідності до розміру ідеальної частини ОСОБА_2 - 1/6 частина, не виявляється можливим.
Запропоновано такий варіант розподілу житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 : І співвласнику (2/3), 65/100 частини, вартість складає 404 141,6 грн., ІІ співвласнику (1/6), 16/100 частини, вартість складає 101 149,4 грн., ІІІ співвласнику (1/6), 19/100 частини, вартість складає 114 393,0 грн.
Варіант порядку користування не надається, так як на розгляд суду надано І варіант розподілу будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 з відступом від ідеальних часток.
Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, висновок експерта, що з технічної точки зору не виявляється можливим поділити будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 в натурі у відповідності до розміру ідеальної частини ОСОБА_2 - 1/6 частина, зокрема, виділити їй приміщення: у житловій прибудові літ. «А1-1» - житлову кімнату «2-4» площею 7,8 кв.м., житлову кімнату «2-5» площею 7,6 кв.м., житлову кімнату «2-6» площею 11,9 кв.м., у житловій прибудові літ. «А2-1» - коридор «2-1» площею 7,0 кв.м, кухню «2-3» площею 7,2 кв.м., тамбур літ. «А-6» (III) площею 2,6 кв.м., ганок літ. «А-7». Надати технічно можливі варіанти виділу частини домоволодіння, у відповідності до розміру ідеальної частини ОСОБА_2 - 1/6 частина, не виявляється можливим.
Вказане позбавляє суд дійти обґрунтованого висновку про наявність підстав для виділу майна позивачу, що відповідає її частці, тому у задоволенні позову необхідно відмовити.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 264, 265, 268, ЦПК України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній частковій власності - відмовити.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст.ст. 284, 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Представник позивача: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідачі: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Повний текст заочного рішення складено 29 березня 2021 року.
Суддя - І.В. Ульяніч