ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року

м.Харків

Справа №641/10389/19

Провадження №22-ц/818/606/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Каплоух Н.Б.,

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

Представник позивача: ОСОБА_1 ,

Відповідач 1: ОСОБА_2 ,

Представник відповідача 1: адвокат Захаров Олександр Олександрович,

Відповідач 2: ОСОБА_3 ,

Відповідач 3: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 року, постановлене суддею Ященко С.О., -

у цивільній справі за позовом про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, в якій з урахуванням уточнень, поданих в березні 2020 року, просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 19668,01 (Долар США), що за курсом 24,43 відповідно до службового розпорядження НБУ від 23 вересня 2019 року складає 480489,48 грн станом на 23.09.2019 р. за кредитним договором №HAL5GK01270014 від 27 травня 2008 року, яка складається з наступного: 19668,01 (Долар США) заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судовий збір в сумі 7 207, 34 грн (а.с.2-4, а.с.80-82).

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 27 травня 2008 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір HAL5GK01270014, у відповідності до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 51 048, 00 доларів США на термін до 26 травня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом та інші платежі. В забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 , АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 укладені договори поруки, відповідно до яких поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

У порушення умов кредитного договору від 27 травня 2008 року ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, не сплачує щомісячні платежі, в результаті чого станом на 23 серпня 2019 року ОСОБА_2 має заборгованість по відсоткам за користування кредитом в розмірі 19 668, 01 доларів США (а.с.2-4, а.с.80-82).

В березні 2020 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій просила відмовити АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позовних вимог, які заявлені після спливу строку позовної давності.

В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилалася на те, що 03 липня 2014 року вона останній раз сплатила за відсотками кредитного договору 11.66 доларів США. Кредитним договором передбачено, що період сплати вважається період з 1-го по 5-те число кожного місяця. Вищевказані кошти в розмірі 11.66 доларів США були частиною від належної до сплати суми процентів. АТ КБ «ПриватБанк» знав про порушення свого права ще з 06 липня 2014 року, так як після 5 числа ОСОБА_2 не здійснювала оплату, а позов подав лише у грудні 2019 року. На думку ОСОБА_2 , днем дострокового припинення кредитного договору є 30 листопада 2014 року, оскільки зі спливом строку, на який була надана позика, припинилось право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати проценти за договором позики, а тому після 30 листопада 2014 року він не міг нараховувати такі проценти (а.с.67-70).

АТ КБ «Приватбанк» в березні 2020 року надало до суду відповідь на заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначило, що отримані ОСОБА_2 кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи, що договір не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ЦК, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту як плати за весь час фактичного користування кредитними коштами. Згідно умов договору строк виконання зобов`язання спливає 26 травня 2020 року. Позивач звернувся до суду з позовом 10 грудня 2019 року - до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини на які відповідач посилається, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду (а.с.125-126).

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 рокуу задоволенні позовних вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованостівідмовлено. Витрати зі сплати судового збору покладені на позивача.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватися визначених у договорі строків (термінів), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

У п. 8.1.2. кредитного договору сторони погодили, що у разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів. З розрахунку заборгованості, доданому позивачем до позовної заяви, вбачається, що з 06 травня 2014 року ОСОБА_2 припинила сплату тіла кредиту, прострочення внесення чергових платежів на 120 днів відбулось у вересні 2014 року, тобто строк кредитування змінено за домовленістю сторін на підставі п.8.1.2 кредитного договору, і строк виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором (сплати залишку заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, пені) настав 30 вересня 2014 року, однак АТ КБ «ПриватБанк» пред`явлено до стягнення відсотки за користування кредитом за період з 27 червня 2008 року по 23 вересня 2019 року у розмірі 19668,01 доларів США.

Суд зазначає, що право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 30 вересня 2014 року, тобто позовні вимоги до ОСОБА_2 про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01 жовтня 2014 року по 23 вересня 2019 року безпідставні.

Відповідно до п.5.5 кредитного договору сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитів, винагороди, неустойки - пені, штрафу за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

З вимогами про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 27 червня 2008 року по 30 вересня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду 13 грудня 2019 року, тобто з пропуском п`ятирічного строку позовної давності.

Суд вказує, що порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання.

Відповідно до п.п.11, 12 договорів поруки цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Умови договорів поруки, які викладені в пункті 11, про дію договору до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є строком дії поруки, строк поруки визначений сторонами у п.12 договорів поруки. Термін повернення кредиту настав 30 вересня 2014 року, отже, з 01 жовтня 2014 року несплачена заборгованість вважається простроченою. Саме з часу прострочення несплаченої заборгованості починається обчислення, встановленого ч.4 ст.559 ЦК України, строку для пред`явлення вимог до поручителя. Відповідно до п.12 договору поруки позивач мав протягом 5 років від дня настання строку виконання основного зобов`язання пред`явити вимоги до поручителя.

З позовними вимогами про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 27 червня 2008 року по 30 вересня 2014 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 13 грудня 2019 року, тобто з пропуском п`ятирічного строку, передбаченого п.12 договору поруки. При цьому, правове значення має виключно пред`явлення позову до поручителя, а не направлення йому досудової вимоги.

Нарахування відсотків після закінчення терміну кредитування за період з 01 жовтня 2014 року по 23 вересня 2019 року є безпідставним.

Доводи позивача про те, що строк звернення до суду банком не пропущений, оскільки строк виконання зобов`язання з повернення кредиту спливає 26 травня 2020 року, а позивач звернувся до суду з позовом у грудні 2019 року - до спливу строку позовної давності, не можуть бути прийняті судом до уваги як обґрунтовані, оскільки строк кредитування змінено на підставі п.8.1.2 кредитного договору (а.с.162-168).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк», який є позивачем у справі,звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовну заяву задовольнити, стягнути солідарно з відповідачів судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом допущена однобічність та неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи.

В обґрунтування скарги посилається на те, що 27 травня 2008 рокуАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір HAL5GK01270014, до умов якого ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 51 048, 00 доларів США на термін до 26 травня 2020 року, а ОСОБА_2 зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 23 вересня 2019 року склалась заборгованість у розмірі 19 668, 01 долар США, яка складається з наступного:

-34159,27 долар США заборгованість за кредитом (тілом кредиту);

-19 668, 01 долар США заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-5020,24 долар США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 75587,36 долар США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором №HAL5GK0127001 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 , ОСОБА_4 було укладено договори поруки. Відповідно до п.5 договору поруки, позивачем було направлено на адресу відповідачів письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов`язань. Згідно п.6 договору поруки, поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора протягом 5 календарних днів з моменту її отримання, однак вони залишені без задоволення.

Вказує, що зміна договору, в тому числі строку виконання зобов`язання, здійснюється в порядку, передбаченому договором, а саме п.2.3.3, де передбачено, що банк має право змінити умови договору зажадати від позичальника повернення кредиту у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення. На адресу відповідачів не направлялася письмова вимога про дострокове повернення кредиту, а тому термін повернення кредиту змінений не був.

Також зазначає, що згідно кредитного договору кредитні кошти відповідачу надаються на строк по 26 травня 2020 року, а тому позивач звернувся з позовною заявою до суду в межах строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просила залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін. Вказує, що суд першої інстанції повно та всебічно оцінив всі докази по справі. Вважає, що в п.2.3.3 кредитного договору позивач передбачив порядок розірвання кредитного договору та надсилання позичальнику відповідної вимоги про це, що є правом, а не обов`язком, також є право надсилати або не надсилати повідомлення позичальнику. Позивач сам визначив у п.8.1.2 кредитного договору строк, з настанням якого відбувається дострокове припинення кредитного договору останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарний день. Позивач знав про порушення свого права ще з 06 липня 2014 року, так як після 5 числа не було здійснено оплату, а якщо прорахувати 120 календарних днів з місяця в якому відбулося порушення (з 06 липня 2014 року), то днем дострокового припинення кредитного договору є останній день листопада 2014 року, тобто 30 листопада 2014 року. Зазначає, що згідно п.5.5 кредитного договору сторони встановили строк позовної давності тривалістю 5 років, тому строк позовної давності сплинув 05 липня 2019 року. Розмір відсотків за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору сторонами не встановлений, а тому відсотки не можуть бути стягнуті після закінчення строку дії кредитного договору. Вказує, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 травня 2008 року між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №HAL5GK01270014, у відповідності до умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 51 048, 00 доларів США на термін до 26 травня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом. Згідно умов договору ОСОБА_2 зобов`язалась щомісяця та у визначені строки здійснювати погашення частини суми заборгованості, проценти за користування кредитом, комісію, а також інші витрати.

Відповідно до п.8.1. кредитного договору банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк з 27 травня 2008 року по 26 травня 2020 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії (далі - «Кредит») у розмірі 51 048, 00 доларів США на наступні цілі: у розмірі 43 200, 00 доларів США на придбання нерухомості, у розмірі 1 296, 00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 288, 00 доларів США - страхування майна, 216, 00 доларів США - особисте страхування, а також у розмірі 6 048, 00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 3,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 4,08% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.7.2. даного Договору.

Періодом сплати вважати період з 1 по 5 число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в Період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 806, 01 доларів США згідно графіку погашення кредиту (додаток 2 до кредитного договору) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії.

Згідно з умовами п.8.1.1 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит згідно порядку та в строки, які вказані у п.8.1. Повне погашення кредиту повинно бути проведено в останній день строку, вказаного в абз.1 п.8.1 даного договору.

Відповідно до п.8.1.2. кредитного договору у разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі), - в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Відповідно до п.5.5 кредитного договору сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитів, винагороди, неустойки - пені, штрафу за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років (а.с.16-18).

Згідно договорів поруки №HAL5GK01270014/1, №HAL5GK01270014/2 від 27 травня 2008 року в забезпечення зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 укладено договори поруки, відповідно до яких поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники.

Відповідно до п.11 договорів поруки, договори набирають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, а у п.12 передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а.с.23, 83-84).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 23 вересня 2019 року, ОСОБА_2 має заборгованість за відсотками за користування кредитом у розмірі 19 668, 01 доларів США (а.с.6-10).

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін та погоджених ними умов, в яких закріплюються їх права і обов`язки, що складають зміст договірного зобов`язання (частина перша статті 628 ЦК України).

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина третя статті 509 ЦК України, пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

У цій справі сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, суд першої інстанції встановив, що 27 травня 2008 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримала на термін до 26 травня 2020 рок кредитні кошти у розмірі 51 048, доларів США, які зобов`язала повернути зі сплатою відсотків у розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві з 1 по 5 число кожного місяця кошти у сумі 806,01 доларів США (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитним договором. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання, однак не встановили строк договору, вказавши тільки, що відповідач отримала кредитні кошти на термін до 26 травня 2020 року.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що зміна умов договору та термін повернення кредиту змінений не був, оскільки на підставі п.2.3.3 кредитного договору банк має право змінити умови договору зажадати від позичальника повернення кредиту у повному обсязі шляхом направлення відповідного повідомлення, але письмова вимога про дострокове повернення кредиту не направлялась, а тому термін повернення кредиту змінений не був, колегія судів зазначає наступне.

Відповідно до п.6.2 кредитного договору, договір може бути змінений у встановленому цим договором порядку.

Як убачається із п.8.1.2. кредитного договору, у разі порушення термінів оплати, передбачених п.8.1.1 (в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) - останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (а.с.16-18).

Із розрахунку заборгованості, наданої АТ КБ «Приватбанк», вбачається, що з 06 травня 2014 року ОСОБА_2 припинила сплату тіла кредиту, прострочення внесення чергових платежів на 120 днів відбулось у вересні 2014 року і строк виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором (сплати залишку заборгованості по кредиту, відсотків, винагороди, пені) настав 30 вересня 2014 року (а.с.6-9), тобто з вересня 2014 року АТ КБ "Приватбанк" знав про порушення ОСОБА_2 умов договору кредиту, погодився із змінами умов кредитного договору та не здійснював жодних заходів для відновлення своїх прав щодо кредитного договору, а тільки 9 жовтня 2019 року, тобто через 5 років 6 місяців, були направлені повідомлення на ім`я позичальника і поручителів про порушення умов кредитного договору (а.с.11-15).

Колегія судів погоджується із висновком суду першої інстанції, що право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто після 30 вересня 2014 року.

Приписами ч.1 ст.259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

На підставі аналізу норм цивільного законодавства колегія судів вважає, що стаття 625 ЦК України застосовується за увесь період прострочення та за умови заявлення строку позовної давності, підлягає стягненню нарахована сума за останні три роки, що передували зверненню до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 в березні 2020 року звернулася до суду із заявою про застосування строків позовної давності (а.с.67-70).

Відповідно до п.5.5 кредитного договору сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитів, винагороди, неустойки - пені, штрафу за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів з 1 по 5 число кожного місяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Позивач звернувся до суду з позовом 13 грудня 2019 року, тобто після спливу позовної давності навіть щодо останнього щомісячного платежу. Отже, висновок суду першої інстанції про сплив позовної давності за вимогами позивача, включно з вимогою за процентами, по суті є правильним.

Що стосується доводів апелянта щодо залишення судом без задоволення пред`явлених вимог до поручителів колегія судів вважає, що якщо в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором було укладено декілька договорів поруки, то кредитор у позовній заяві не може просити стягнути заборгованість у солідарному порядку з усіх трьох (позичальника та поручителів), так як поручителі не є солідарними боржниками по відношенню один до одного.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Інші доводи апеляційної скарги не мають правового значення для вирішення спору по суті.

Суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи і дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 02 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду на підставі ст.389 Цивільного Процесуального Кодексу України.

Головуючий С.С.Кругова

Судді Н.П.Пилипчук

О.Ю.Тичкова

повний текст постанови

складено 23 березня 2021 року