22-ц/804/579/21
223/388/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2021 року місто Маріуполь

справа № 223/388/20

провадження № 22-ц/804/579/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М.,

суддів Зайцевої С.А., Попової С.А.,

секретар судового засідання Грішко С.В.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), Головне управління Державної казначейської служби України в Донецькій області

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Вугледарського міського суду Донецької області у складі судді Дочинця С.І. від 16 листопада 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2017 року державним виконавцем Бойницькою О.А. вчинені дії зі знесення належного ОСОБА_1 будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року визнані незаконними дії державного виконавця Вугледарського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Бойницької О.А. щодо знесення будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 14,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Діями державного виконавця позивачці завдано збитків, які складаються з втрат, яких вона зазнала у зв`язку зі знищенням належного їй майна та які вона вимушена зробити для відновлення її порушеного права, а також доходів, які могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Загальну суму матеріальних збитків ОСОБА_1 оцінила в 200 000,00 гривень, а 21 вересня 2020 року подала заяву про збільшення розміру позовних вимог та просила стягнути на відшкодування майнової шкоди 447 904 грн.

Крім того, протиправними діями державного виконавця позивачці завдано глибоких моральних страждань, останній довелось прикладати чимало зусиль для організації свого життя в нових умовах, оскільки вона була вимушена доводити порушення її прав у судовому порядку шляхом оскарження неправомірних дій державного виконавця, так і для піклування про власне здоров`я, оскільки безпосередньо під час вчинення незаконних дій в неї стався гіпертонічний криз, вона була госпіталізована до стаціонарного відділення міської лікарні.

ОСОБА_1 оцінила розмір завданої їй моральної шкоди у 40 000,00 грн та просила стягнути на її користь.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вугледарського міського суду Донецької області від 16 листопада 2020 року у задоволенні вимог позовної заяви ОСОБА_1 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що з наданих суду доказів неможливо встановити, що державним виконавцем дійсно знесено будівлю кафе та реальну вартість кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на момент розгляду справи, а посилання позивача на опосередковану вартість спорудження житла за регіонами України є некоректними, оскільки будівля не є об`єктом житлової нерухомості.

Відповідно до наданих суду документів позивачка ОСОБА_1 є власницею лише половини будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в той час, як у наведеному розрахунку відновлювальних робіт вона наводить загальну площу нерухомого майна 20,7 кв.м.

Відповідно до орендних договорів, площа будівлі, що орендується, становить 20,7 кв.м, однак, загальна площа будівлі кафе за документами становить 14,1 кв.м, в якій ОСОБА_1 належить на праві приватної власності лише ? частина, тож с наданих до суду доказів неможливо однозначно ідентифікувати, яке саме приміщення є предметом договору оренди та мало бути надано орендареві у платне користування, та які доходи ОСОБА_1 могла б реально одержати за звичайних обставин, а саме розміру орендної плати за договором оренди,

В судовому засіданні не виявилось можливим встановити, що належне позивачці майно знищено державним виконавцем та час такого знищення, тож суд не встановив причинно-наслідкового зв`язку між діями державного виконавця та лікуванням ОСОБА_1 та відмовив у задоволенні вимог позивачки про стягнення моральної шкоди,

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

08 січня 2021 позивач ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову та стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з відповідного єдиного казначейського рахунку на її користь 447 904 грн на відшкодування майнової шкоди та 40 000 грн на відшкодування моральної шкоди, що завдана незаконними рішеннями та діями державного виконавця Вугледарського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Бойницькою О.А.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконавчою службою не заперечено факту знесення будинку кафе, крім того, саме дії державного виконавця щодо знесення будинку кафе, були визнані незаконними постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року.

У поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву відповідачем не заперечується сам факт знесення будівлі, оспорюється лише розмір шкоди, спричиненої позивачу.

Судом першої інстанції необгрунтовано відмовлено у прийнятті розрахунку вартості відновлювального ремонту, виходячи з опосередкованої вартості спорудження житла, оскільки, будівля кафе є аналогічною житловій нерухомості, обладнана електро та водо постачанням та каналізацією.

Судом не надано належної оцінки доказам, а саме технічній документації, з якої вбачається, що загальна площа забудови кафе 20,7 кв.м, у витягу з реєстру нерухомого майна вказана загальна площа 14,1 кв.м (як внутрішня, корисна площа будинку). Отже, для розрахунку вартості відновлення зруйнованого будинку позивачем застосована площа забудови, а не площа внутрішнього приміщення. Належність позивачу, як співвласнику лише ? частини будівлі не заперечує того факту, що для відновлення спільного майна є необхідним понесення витрат в повному обсязі для відновлення будинку в цілому.

Позивачкою підтверджено розмір недоотриманих доходів, а саме розмір не отриманої орендної плати, надано до суду договір оренди, укладений 01 квітня 2017 року строком на 35 місяців. День укладання договору співпадає з днем передачі майна в користування орендареві. За усною домовленістю зі співвласником майна вона є єдиним розпорядником будівлі.

Доводи інших учасників справи

09 березня 2021 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просили в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки воно є об`єктивним та законним, ухвалено з дотриманням усіх норм процесуального та матеріального права. Позивачем не надано доказів на підтвердження розміру заподіяної шкоди.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 січня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Попова С.А.

Ухвалою апеляційного суду від 13 січня 2021 року апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 залишена без руху, заявнику запропоновано сплатити судовий збір.

Ухвалою апеляційного суду від 02 лютого 2021 року у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 12 лютого 2021 року у справі закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до судового розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85630377 від 24 квітня 2017 року будівля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не є об`єктом житлової нерухомості. Позивачці на праві приватної власності належить 1/2 частка зазначеної будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 34).

Згідно з договором оренди кафе від 01 квітня 2017 року, укладеним між ОСОБА_1 , як орендодавцем, та Приватним підприємством «РАДА» (далі ПП «РАДА»), як орендарем, орендодавець зобов`язувався передати Орендареві, а Орендар зобов`язувався прийняти у строкове платне користування будинок кафе та сплачувати Орендодавцеві орендну плату. Адреса будинку кафе: АДРЕСА_1 . Загальна площа будинку, що орендується, 20,7 кв.м Площа внутрішнього приміщення 14,1 кв.м. Строк оренди приміщення, що орендується, складає 35 місяців з моменту прийняття приміщення, що орендується, за Актом прийому-передачі. Розмір місячної орендної плати складає 4 800,00 грн. Розмір орендної плати встановлюється станом на 01 січня кожного наступного року в розмірі 150 відсотків законодавчо встановленої мінімальної заробітної плати станом на 01 січня поточного року. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання (а.с. 35-36).

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року частково задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу господарського суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року. Ухвалу господарського суду Донецької області від 11 жовтня 2017 року у справі №22/6пн скасовано та прийнято нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області м. Вугледар Донецької області задоволено частково. Визнано незаконними дії державного виконавця Вугледарського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Бойницької О.А. щодо знесення будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 14,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В іншій частині скарга ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області м. Вугледар Донецької області залишено без задоволення (а.с. 4-10).

Відповідно до виписки з історії хвороби 1005 ОСОБА_1 з 29 травня 2017 року по 09 червня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні ЦМЛ міста Вугледар з діагнозом гіпертонічна хвороба ІІ ст., гіпертонічний криз від 29.05.2017 року (а.с. 11-12).

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, позивачка зазначала, що 29 травня 2017 року державним виконавцем Бойницькою О.А. вчинені дії зі знесення належного ОСОБА_1 будинку кафе «Літнє», які постановою Східного апеляційного господарського суду від 13 листопада 2018 року визнані незаконними. Діями державного виконавця їй було завдано збитків, які складаються з втрат, що вона зазнала у зв`язку зі знищенням належного їй майна, втрат, які вона вимушена зробити для відновлення її порушеного права, а також доходів, які б позивачка могла реально одержати за звичайних обставин.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно із частиною третьою статті 11 Закону України «Про виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам під час здійснення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом. Предметом доказування у такій справі є факти неправомірних дій (бездіяльності) державного виконавця при виконанні вимог виконавчого документа, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) державного виконавця і заподіяння ним шкоди. Неправомірність дій (бездіяльності) державного виконавця має підтверджуватись належними доказами, зокрема, відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2005 року у справі № 32/421).

Перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з підстав та змісту позову та зауважує, що судовим рішеннями, на яке посилається ОСОБА_1 , як на підставу для відшкодування шкоди, встановлено незаконність дій державного виконавця Вугледарського МВ ДВС ГТУЮ у Донецькій області Бойницької О.А. щодо знесення будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 14,1 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до господарського суду ОСОБА_2 зазначала, що в ході виконавчого провадження нею, як боржником, добровільно вчинені дії щодо звільнення земельної ділянки, яка розташована за вищевказаною адресою, шляхом знесення самовільно зведених будівельних споруд, при цьому будинок кафе, який є предметом договорів купівлі-продажу від 25 листопада 1996 року та від 02 вересня 1997 року, залишився неушкодженим, тобто приведеним у первісний стан, що підтверджується технічним паспортом від 04 квітня 2017 року та інформаційною довідкою про відсутність самочинного будівництва. Право власності на будинок кафе після знесення самовільно прибудованої споруди зареєстровано у Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 24 квітня 2017 року на ? частку за ОСОБА_1 , 26 травня 2017 року на ? частку за ОСОБА_3 . У зв`язку з цим державному виконавцю неодноразово подавались клопотання про закінчення виконавчого провадження, в чому було відмовлено. 29 травня 2017 року державним виконавцем проведено виконавчі дії зі знесення будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », які скаржник вважав незаконними та такими, що порушують право власності.

Господарський суд задовольнив скаргу ОСОБА_1 в частині визнання дій державного виконавця незаконними, але в частині вимоги про зобов`язання відновити будинок кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 14,1 кв.м, яке розташоване за вищевказаною адресою, відповідно до технічного паспорту від 04 квітня 2017 року, апеляційний господарський суд не знайшов правових підстав для винесення рішення про відновлення знесеної будівлі та відмовив ОСОБА_1 , оскільки відсутні юридичні підстави для проведення повороту виконання (судове рішення чинне, наказ не скасований), врахувавши специфіку спору про фактичне виконання судового рішення, яке не має здатності до примусового виконання.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.

Збитками, відповідно до частини другої статті 22 ЦК України є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня1992 року роз`яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З системного аналізу вищезазначених норм права вбачається, що для застосування вимог статті 1166 ЦК України суд повинен встановити наявність певних обставин, а саме - якими саме неправомірними діями відповідача було заподіяно шкоду позивачу і чи є між цими діями та шкодою безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права.

Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини.

Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги - факт завдання шкоди (збитків) відповідачем та обґрунтувати її розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року, постановленій у справі № 6-183цс14.

Статтями 12, 13, 81 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що незаконними діями державного виконавця Бойницькою О.А. щодо знесення належного позивачці будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 їх заподіяна матеріальна шкода в розмірі 447 904 грн, яка складається з вартості відновлення зруйнованої будівлі в розмірі 281 768 грн та 166 136 грн неотримана вигода.

Суд першої інстанції, оцінивши надані позивачем суду докази, дійшов обгрунтованого висновку, що неможливо встановити дійсну (реальну) вартість будинку кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на момент розгляду справи, а посилання ОСОБА_1 щодо вартості виконання робіт, необхідних для відновлення знесеної будівлі кафе, є некоректним, оскільки наданий розрахунок грунтується на опосередкованої вартості спорудження житла в регіонах України, що затверджено наказом Міністерства юстиції від 26 червня 2020 року №151, та загальної площі знесеної споруди 20,7 кв.м, в той час як згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85630377 від 24 квітня 2017 року будівля кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » не є об`єктом житлової нерухомості, загальна площа будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » становить 14,1 кв.м, та ОСОБА_1 належить на праві приватної власності лише 1/2 частина.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди в частині неотриманих доходів (упущеної вигоди), підставно виходив з того що ОСОБА_1 належить на праві власності лише 1/2 частина будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », остання має право на надання в оренду лише належної їй частки у майні, щодо іншої 1/2 частини кафе суду не надано доказів щодо повноважень позивачки на укладення договору оренди цієї частки. За договором оренди кафе, укладеним між позивачкою та ПП «РАДА» від 01 квітня 2017 року, загальна площа будівлі, що орендується, становить 20,7 кв.м, що не відповідає відомостям Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; строк оренди приміщення, складає 35 місяців з моменту прийняття приміщення за Актом прийму-передачі, який суду не надано, як і не надано будь-яких інших доказів на підтвердження переходу предмету договору оренди у користування орендаря, а тому не можливо визначити початок перебігу строку оренди та коли саме між позивачкою та ПП «РАДА» укладено договір оренди кафе (до його знесення чи після).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що вимоги про відшкодування матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами розмір такої шкоди, вину відповідачів у заподіянні шкоди позивачці, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд вважає правильним, оскільки ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів, які були б достатніми для встановлення, що діями відповідачів було завдано позивачці моральну шкоду, встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням позивачці моральної шкоди, а також визначити в чому саме виразилась завдана ОСОБА_1 моральна шкода та душевні страждання останньої.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну правову оцінку, правильно застосував матеріальний закон та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обгрунтовано спростував.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Згідно зі ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вугледарського міського суду Донецької області від 16 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 19 березня 2021 року.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

С.А. Попова