Постанова

Іменем України

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 288/1502/19

провадження № 61-466св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року, ухвалене суддею Рудник М. І., та постанову Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, прийняту у складі колегії суддів: Талько О. Б., Шевчук А. М., Коломієць О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради (далі - КП «Бердичівське МБТІ»), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування запису про державну реєстрацію права власності.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору дарування від 28 грудня

1991 року вона та ОСОБА_2 набули права спільної часткової власності на житловий будинок 1918 року побудови, загальною площею 32 кв. м, житловою площею 20 кв. м, що розташований у с. Романівка Попільнянського району Житомирської області, який належав ОСОБА_3 . У подальшому цьому житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

На земельній ділянці, біля цього будинку, нею було розпочато будівництво нового житлового будинку загальною площею 101,3 кв. м, яке було закінчено у 1998 році. Крім будинку на цій земельній ділянці нею були зведені господарські будівлі та споруди. Оскільки подарований житловий будинок перебував у непридатному стані та був частково зруйнований, його знесено ще до завершення будівництва нового житла.

Маючи намір оформити право власності на збудований нею житловий будинок, вона звернулась до відповідача й дізналася, що 19 березня 2007 року на підставі дублікату договору дарування від 28 грудня 1991 року, виданого виконавчим комітетом Романівської сільської ради 10 лютого 2007 року, реєстратором Державного комунального підприємства Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації Реготун В. Д. зареєстровано за нею та її сестрою ОСОБА_2 у рівних частках право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позивачка зазначала, що вона не зверталась до КП «Бердичівське МБТІ» із заявою про реєстрацію права власності на новостворений житловий будинок. А тому проведена вище реєстрація на нерухоме майно за ОСОБА_2 порушує її права, оскільки перешкоджає їй в оформленні права власності на збудований за її власні кошти житловий будинок.

З огляду на це ОСОБА_1 просила визнати протиправним та скасувати запис № 3935 в книзі № 34 від 19 березня 2007 року, вчинений реєстратором Державного комунального підприємства Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації Реготун В. Д., про реєстрацію за нею та ОСОБА_2 права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року, у задоволенні позову

ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що позивачка не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили порушення її прав, а саме, що проведена реєстрація права власності на нерухоме майно перешкоджає їй в оформленні права власності на зведений нею житловий будинок та її права щодо цього майна порушені і можуть бути захищені у визначений нею спосіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , у якій вона просить скасувати рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року й ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судами норм матеріального права за відсутностіправового висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах(пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

16 лютого 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з договором дарування, укладеним 28 грудня 1991 року між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (обдаровані), останні в рівних частках набули право власності на житловий будинок, розташований у с. Романівка Попільнянського району Житомирської області (а. с. 4, т. 1).

Виписка з погосподарської книги містить інформацію про те, що вказаний житловий будинок побудований у 1918 році, загальна його площа становила 32 кв. м, житлова 20 кв. м. (а. с. 5, т. 1).

У подальшому вказаному вище житловому будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

19 березня 2007 року на підставі дубліката договору дарування від 28 грудня 1991 року, реєстратором Державного комунального підприємства Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації Реготун В. Д. вчинено запис № 3935 в книзі № 34 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в рівних частках за кожною (а. с. 10, т. 1).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 вважала, що такі дії реєстратора є протиправними та такими, що порушують її право на оформлення права власності на збудований нею за власні кошти житловий будинок.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції, чинній на час здійснення державної реєстрації права власності на житловий будинок) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, а обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Так само положеннями ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Зокрема, статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Предметом позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі є реєстрація права власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , яка, на її думку, створює їй перешкоди в оформленні права власності на новозбудований житловий будинок за тією ж адресою.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18).

Колегія суддів Касаційного цивільного суду вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту не є ефективним та не матиме наслідком реальне відновлення її прав, оскільки як правильно встановлено судами, реєстрація права власності на нерухоме майно (житловий будинок по АДРЕСА_1 ) відбулася на підставі чинної цивільно-правової угоди - договору дарування. Те, що будинок у подальшому було знесено позивачкою, не є підставою для скасування запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки така реєстрація відбулася на підставі договору, укладеного відповідно до вимог законодавства.

Колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що така реєстрація не позбавляє позивачку можливості ставити питання щодо оформлення права власності на збудований нею житловий будинок з дотриманням вимог закону.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 липня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 27 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: О. С. Ткачук

А. А. Калараш

Є. В. Петров