Справа № 136/1620/20
провадження № 2/136/430/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2021 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач), через свого представника, звернувся до суду з вищевказаним позовом проти ОСОБА_2 (далі відповідач), з вимогами:

- визнати за позивачем право власності на весь житловий будинок з усіма господарськими прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , по спадщині за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами, на підтвердження яких подано суду відповідні докази.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який доводився позивачу батьком. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої, серед іншого, увійшов житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , і який спадкодавець заповів позивачу. Крім того, за життя ОСОБА_3 , заповів інший належний йому житловий будинок та земельний пай відповідачу, який також був сином спадкодавця. Позивач, після смерті свого батька, спадщину прийняв. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні. Однак, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на оспорюваний житловий будинок, позивач не може реалізувати свої спадкові права, про що також, з аналогічних підстав, усно отримав відмову нотаріуса при відповідному зверненні. На підтвердження вказаних обставин позивачем подано суду: копії свідоцтва про народження позивача; свідоцтва про смерть спадкодавця; заповіту спадкодавця; довідку видану виконкомом органу місцевого самоврядування за місцем проживання позивача про належність ОСОБА_3 житлового будинку та інші довідки; постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії; технічного паспорту на житловий будинок.

Викладені обставини послугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.01.2021 призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також витребовувалася спадкова справа спадкодавця.

Відповідачем у визначений судом строк відзиву на позов не подано, однак, у своїй заяві зазначив, що не заперечує проти задоволення позову, а розгляд справи просить суд здійснювати за його відсутності.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, однак останній у своїй заяві просив суд про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

З огляду на те, що в підготовче судове засідання сторони не з`явились, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи проводить у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив наступне.

ОСОБА_3 , доводився позивачу батьком, що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 10). Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджено належними та допустимими доказами. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої, серед іншого, увійшов житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , і який спадкодавець заповів позивачу (а.с. 9). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради та погосподарської книги вказаний житловий будинок рахувався та був у власності ОСОБА_3 (а.с. 14-15). Крім того, за життя ОСОБА_3 , заповів інший належний йому житловий будинок та земельний пай відповідачу, який також був сином спадкодавця. Позивач, який постійно проживав та був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, після смерті свого батька, спадщину прийняв та подав відповідну заяву до нотаріусу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.с. 63). Однак, згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на оспорюваний житловий будинок (а.с. 18). Таким чином, позивач позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, а тому звернувся до суду. Разом з тим відповідач, у поданій ним до суду заяві, зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд, з огляду на встановлені обставини, вирішуючи питання про визнання за позивачем права власності на оспорюваний житловий будинок по спадщині за заповітом, виходить із наступних норм права та мотивів їх застосування.

За загальними приписами ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Як визначено ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У силу вимог ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, є зокрема, визнання права.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У силу припису ст. 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із нормою ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Варто зазначити, що для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобов`язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який доводився позивачу батьком. Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджено належними та допустимими доказами. Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Вахнівської сільської ради та погосподарської книги житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , рахувався та був у власності ОСОБА_3 , який він заповів позивачу згідно заповіту від 06.05.2010. Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, до складу якої, серед іншого, увійшов зазначений житловий будинок.

Згідно ст.ст. 1220-1221 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Позивач, який постійно проживав та був зареєстрований за місцем проживання спадкодавця, після смерті свого батька, спадщину прийняв та подав відповідну заяву до нотаріусу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак, згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на оспорюваний житловий будинок.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Таким чином, суд вважає, що позивач є суб`єктом набуття права власності на спадкове майно ОСОБА_3 , а саме на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 , а наявність порушених прав позивача є очевидною, отож вони підлягають захисту судом у спосіб, що ним обраний.

Разом з тим, відповідач подав до суду заяву зі змісту якої вбачається про визнання ним позову.

У разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом (п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 "Про судове рішення у цивільній справі").

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання за позивачем право власності на весь житловий будинок з усіма господарськими прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , по спадщині за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ґрунтується на нормах діючого законодавства, а тому підлягає задоволенню.

У цілому, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 19, 23, 7680, 258259, 263265, 268, 273279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити в повному обсязі позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) про визнання права власності на житловий будинок по спадщині за заповітом.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на весь житловий будинок з усіма господарськими прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , по спадщині за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Д.Т. Кривенко