Справа № 946/8989/19
Провадження № 2/946/141/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Адамова А.С.,

при секретарі - Тюміній О.А.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному позовному провадженні в залі суду в м. Ізмаїлі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних збитків за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

17.12.2019 ОСОБА_3 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом, яким просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь інфляційні витрати 337856 грн. 20 коп., 3378,56 грн. судового збору, 3000 грн. витрати на за правову допомогу. Свої вимоги тим, що 12.06.2013 між нею та відповідачкою було укладено договір позики зі строком повернення 31.12.2013 на суму 20000 доларів США, що в еквіваленті є 162000 грн. під 3% щомісячних. Протягом 2014-2016р.р. відповідачка повертала відсотки, які були узгоджені договором. Після 2016р. відповідачка припинила будь які виплати, у зв`язку з чим, вона звернулася до суду з позовом про стягнення на її користь заборгованості за договором позики. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики 980048,48 грн., з яких: 542623,25 грн. - сума позики, 437425,23 грн. - відсотки. Постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) було змінено та з відповідачки було стягнуто 222127,70 грн., у зв`язку з тим, що відсотки були зараховані тільки за період з 12.06.2013 по 31.12.2013, а відсотки виплачені протягом 2014-2016р.р. були зараховані не як відсотки за позикою, а як суму займу. Таким чином, вона вважає, що з 2013 по теперішній час відповідачка користувалася її грошима у розмірі 222127,70 грн. Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) знаходиться на примусовому виконанні в Ізмаїльському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Відповідачка ніяких сум їй не виплатила. Від виконання рішення суду ухиляється. У зв`язку з чим, за її заявою порушено кримінальне провадження №0001220 від 17.06.2019 за ст. 382 ч. 1 КК України та ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.05.2019 (справа №500/6143/16-ц) тимчасово заборонено ОСОБА_4 виїжджати за межі України до виконання нею зобов`язань за виконавчим листом №500/6143/16-ц про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми заборгованості за договором позики в розмірі 222127,70 грн. Фактично з 31.12.2013 по теперішній час відповідачка користується її грошима в сумі 222127,70 грн. та позивачкою розраховано суму інфляції за період з 01.01.2014 по 01.12.2019, виходячи із індексу інфляції за минулі роки, що склало 337856,50 грн. за формулою - 1,249 х 1,433х1,124 х 1,137 х 1,098 х 1,004 = 2,521 х 222127,70 грн.

17.12.2019 року справу передано до розгляду судді Банніковій Н.В.

Ухвалою судді від 09.01.2020р. провадження у справі відкрито.

Згідно відзиву ОСОБА_4 від 09.09.2020, відповідачка з позовними вимогами ОСОБА_3 не згодна та вважає, що позов не підлягає задоволенню. Так, згідно з позицією Верховного Суду України, яку було висловлено у постанові №6-771цс15 від 27.01.2016р., відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України від 3.07.1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Відповідно до договору позики від 12.06.2013р. згідно п.1 ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняла в позику 20 000 доларів США, тобто предметом договору позики є долари США. В позовній заяві ОСОБА_3 вимагала стягнення боргу в доларах США, апеляційний суд Одеської області стягнув з ОСОБА_5 борг в доларах США, а саме 8230 доларів США в еквіваленті. В постанові Одеського апеляційного суду від 26.02.2018 р. по справі №500/6143/16-ц зроблено висновок, що у договорі позики сторони чітко зазначили, що ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 20000 доларів США, а борг ОСОБА_4 складає 8230 доларів США. Згідно постанови Одеського апеляційного суду №500/6143/16-ц від 16.02.2019р., з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за договором у розмірі 222127,70 грн., що еквівалентно 8230 доларів США. Курс долара США згідно курсу НБУ на 31.12.2013 р. (дата повернення позики) складав - 7,993 грн., а сума боргу згідно рішенню Одеського апеляційного суду по курсу повинна скласти 65782,39 грн. Курс долара США згідно курсу НБУ на 31.12.2013р. (дата прийняття судового рішення) складав 26,9907 грн. Враховуючи, що борг ОСОБА_4 визначений в доларах США, то Одеський апеляційний суд борг визначив в гривневому еквіваленті. ОСОБА_3 по справі №500/6143/16-ц отримала виконавчий документ, в якому зафіксовано стягнення з ОСОБА_4 заборгованість за договором у розмірі 222127,70 грн., що еквівалентно 8230 доларів США. При зміні курсу долара США до гривні ОСОБА_3 має право звернутися до державного виконавця з пропозицією стягнути борг в доларах США.

Ухвалою суду від 03.11.2020р. задоволено заяву представника відповідача про відвід судді Баннікової Н.В. та справу передано на розгляд іншому судді.

06.11.2020 цивільна справа в порядку ст. 33 ЦПК України розподілена та передана судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамову А.С.

Ухвалою судді від 09.11.2020 року справу прийнято до свого провадження.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити та стягнути інфляційні витрати по договору займу.

Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовних вимог та обставини позову, заперечував проти задоволення заявлених вимог позивача. Зазначив, що позов надуманий. Інфляція - це знецінення вартості гривні та до спірних правовідносинах не застосовується, оскільки предметом позову є договір позики у доларах США.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що 12.06.2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого, ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_3 20000 доларів США з кінцевою датою повернення 31.12.2013р. під 3% щомісячно.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) з ОСОБА_4 стягнуто на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики 980048,48 грн., з яких: 542623,25 грн. - сума позики, 437425,23 грн. - відсотки.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.12.2017 (справа №500/6143/16-ц) було змінено та з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за договором позики у розмірі 222127,70 грн., що еквівалентно 8230 доларів США.

Станом на день подання позову, рішення суду відповідачем виконано не було, у зв`язку з чим, позивач вважає, що фактично з 31.12.2013 відповідач користується її коштами в сумі 222127,70 грн. та сума інфляції за період з 01.01.2014 по 01.12.2019, виходячи із індексу інфляції за минули рока, складає 337856,50 грн. за формулою - 1,249 х 1,433х1,124 х 1,137 х 1,098 х 1,004 = 2,521 х 222127,70 грн.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначає позивач, предметом позову у цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних витрат, нарахованих за період з 01.01.2014 по 01.12.2019 за невиконання грошового зобов`язання.

Так, індекс інфляції - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари і послуги, які купує населення для невиробничих цілей.

Офіційний індекс інфляції розраховується Державним комітетом статистики України і визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Визначення в договорі грошових зобов`язань у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, однак унеможливлює урахування розрахованого Державним комітетом статистики України індексу інфляції для обґрунтування вимог, пов`язаних зі знеціненням боргу, визначеного в іноземній валюті.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 53 Закону № 606-ХІУ.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті державний виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує ці кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувану. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті державний виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другого цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби.

Визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 перераховано суму боргу 8230 доларів США з іноземної валюти на національну - 222127,70 грн. з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, установленого Національним банком України на день ухвалення судового рішення.

Відповідно до положень ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі 1 «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Згідно правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-771цс15, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, припис частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Суд встановив, що грошове зобов`язання між сторонами про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 222127,70 грн., що еквівалентно 8230 доларів США, визначене за рішенням Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 саме у доларах США. А тому застосування до правовідносин між сторонами статті 625 ЦК України суперечить правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № № 6-771цс15.

У разі ухвалення Одеським апеляційним судом від 26.02.2019 постанови про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 26.02.2019, не вважається належним виконанням судового рішення.

Відповідно до ч. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відшкодування інфляційних витрат за прострочення виконання зобов`язання, визначеного у доларах США, не можна визнати законним й обґрунтованим, у зв`язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних збитків за договором позики є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 22.03.2021р.

Суддя: А.С.Адамов