головуючий у суді І інстанції Дубас Т.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року позивач ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» звернулось до суду із позовом доОСОБА_1 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією.

В обґрунтування позовних вимог вказувало, що 1 червня 2010 року між ЗАТ «А.Е.С. Київобленерго», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Київобленерго», у подальшому назва змінена на приватне акціонерне товариство «ДТЕК КИЇВСЬКІ РЕГІОНАЛЬНІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (позивач) та ОСОБА_1 (відповідач) було укладено договір №10885899 про користування електричною енергією (Договір).

17 лютого 2018 року представниками позивача у відповідача було проведено перевірку засобу обліку електричної енергії та було складено та підписано Акт №K039322 про порушення, з якого вбачається, що споживачем, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , при користуванні електричною енергією порушено пункти 6.40 ПКЕЕ, а саме - «Самовільне підключення електроустановок хостелу поза приладом обліку. Електроенергія, що споживається не враховується та не оплачується».

Відповідач підписати Акт про порушення відмовилася. 27 лютого 2018 року позивачем на адресу відповідача через поштове відділення зв`язку було направлено лист № 07/314/253 від 23 лютого 2018 року, яким споживача повідомлено про засідання комісії 7 березня 2018 року о 13-00 год. за адресою: м. Вишневе, вул. Київська, 2-Б, каб.8.

Рішенням комісії по розгляду акта K039322 від 17 лютого 2018 року про порушення Правил користування електроенергією у споживача, оформленим протоколом №249 від 7 березня 2018 року вирішено, що даний акт підлягає розрахунку згідно п. 2.6 Методики визначення обсягу вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ПКЕЕН затвердженої постановою НКРЕ від 4 травня 2006 року №562, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 липня 2006 року за № 782/12656 (далі - Методика) по перерізу провода алюміній 4х16 мм2 за період у 182 дні з 19 серпня 2017 року по 17 лютого 2018 року по тарифах, що діяли протягом періоду порушення.

Відповідно до розрахунку за актом № К039322 від 17 лютого 2018 року вартість недорахованої електроенергії становить 136219,46 грн. Тому просили суд стягнути з відповідача 136219,46 грн. та судовий збір.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року у задоволені позову ПАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення правил користування електричною енергією відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подало апеляційну скаргу, в який просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі посилається на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а також неправильно застосовані норми матеріального права. Зокрема, посилається на те, що в даному випадку встановлено факт самовільного без договірного підключення до мереж позивача, тобто електрична енергія споживалась всупереч вимогам Правил роздрібного ринку, що є порушенням.

Вказує, що судом першої інстанції не встановлено, що позивачем до відповіді на відзив відповідача від 14 вересня 2020 року № 14/09, який був направлений на адресу суду 16 вересня 2020 року згідно фіксального чеку від 16 вересня 2020 року, було додано розрахунок-фактуру за спожиту електричну енергію від 31 січня 2018 року, у якому був зазначений приладу обліку електричної енергії НІК 2301 АПЗ № 0468412 та показники, що підтверджує встановлення приладу обліку до проведення перевірки і складання акта про порушення, що відповідач проводив оплати за використану електричну енергію згідно показників приладу обліку № 0468412.

Зазначає, що обставини, які встановлені судом щодо відсутності відповідача на дату проведення перевірки і складання акта про порушення станом на 17 лютого 2018 року не відповідають дійсності та спростовуються Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомего майна № 261421770, які є загальнодоступними.

Окрім того зазначає, що договір купівлі- продажу вказаного об`єкту від 17 лютого 2018 року, наданий відповідачем суду, нотаріально не посвідчений і не відповідає вимогам, встановленим ст. 657 ЦК України.

Наголошує на тому, що відповідач у відзиві на позовну заяву не заперечувала отримання запрошення на комісію по розгляду акта про порушення, направленого 27 лютого 2018 року на адресу АДРЕСА_1 , а вказувала про неналежне повідомлення, так як воно не було направеле на домашню адресу і за 20 днів до засідання комісії та суд не встановив, що договором про користування електричною енергією №10885899 сторонами не погоджені конкретні адреси для направлення(доставлення) поштової кореспонденції.

Звертає увагу, що відповідач після отримання запрошення на засідання комісії зверталася до позивача про перенесення засідання комісії у зв`язку з несвоєчасним повідомлення її про дату засідання.

Вказує, що доводи відповідача про те, що акт про порушення був складений у її відсутність не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки відповідачем не оскаржувалося рішення комісії, яке було ухвалене за наслідками складення вказаного акта.

Зазначає, що судом невстановлено, що мінімальна пропускна здатність описаного в акті порушення провідника не була обмежена автоматичним вимикачем встановленим самовільно відповідачем і не опломбованого позивачем.

Наголошує на тому, що проводити розрахунок по акту порушення №К039322 по пропускній спроможності автомата АВ32А позивач не міг і не повиненя був, так як вказаний автомат встановлений самовільно відповідачем, без перевірки і пломб позивача, тому нарахування не облікованої електричної енергії проведено по пропускній здатності провода 4x16 мм2 у відповідності до п. 2.6 Методики.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» залишити без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області без змін.

Вказує, що заявлені позивачем (апелянтом) в апеляційній скарзі доводи, щодо підстав скасування рішення суду першої інстанції, аналогічні тим обставинам, які відповідач (апелянт) зазначав й у суді 1-ї інстанції, таким чином вся суть апеляційної скарги поданої позивачем зводиться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, про що зазначено в рішенні. А наведені в апеляційній скарзі позивачем доводи щодо необґрунтованості рішення суду 1-ї інстанції та не з`ясування судом обставин стосуються тих обставин, які взагалі не являлись предметом доказування у даній справі.

Звертає увагу, що споживання електричної енергії за адресою відповідача відбувалося на підставі та в рамках договору про користування електричною енергією №10885899 (наявний в матеріалах справи), при цьому відповідач, відповідно до умов цього договору, являвся побутовим споживачем, а тому відносини, які виникали між побутовими споживачами та енергопостачальниками, врегульовувалися Правилами користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 р. № 1357(ПКЕЕН).У той же час складений акт про порушення правил №К039322 від 17 лютого 2018 року стосувався порушення п. 6.40 інших правил користування електричною енергією, що затверджені постановою НКРЕ №28 від 31 липня 1996 року (ПКЕЕ), та не врегульовували відносини між позивачем та відповідачем (крім розділу 2).

Вважає, безпідставними доводи апелянта покладені в основу апеляційної скарги, щодо належності повідомлення відповідача відносно дати та часу засідання комісії по розгляду акта про порушення №К039322 від 7 березня 2018 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Судом установлено, що постачання електроенергії за адресою відповідача у АДРЕСА_2 здійснювалося у відповідності до договору №10885899 від 1 червня 2010 року про користування електричною енергією, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «А.Е.С Київобленерго» в подальшому назва змінена на ПрАТ «Київобленерго».

17 лютого 2018 року працівниками ПрАТ «Київобленерго» виявлено порушення ПКЕЕН за адресою АДРЕСА_1 ,(попередня назва АДРЕСА_2 в результаті чого було складено акт про порушення №К 039322.

Згідно інформації викладеної в акті про порушення на об`єкті відповідача вбачається, порушення, а саме: п. 6.40 ПКЕЕ про самовільне підключення електроустановок хостелу поза приладом обліку електроенергії, що споживається не враховується та не оплачується.

На місці було складено Акт про порушення №К 039322 від 17 лютого 2018 року, який було підписано працівниками ПрАТ «Київобленерго», однак не підписано відповідачем.

З наявного в матеріалах акта про порушення №К 039322 від 17 лютого 2018 року (а.с.10-11) вбачається, що відповідач відмовилася від підпису в акті про порушення, а тому його було підписано трьома представниками ПрАТ «Київобленерго».

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що матеріалами справи не доведено порушення відповідачем правил користування електричною енергією, а також те, що про дату засідання комісії з розгляду складеного акта, відповідач була повідомлена.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право а захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відносини між споживачами та енергопостачальниками регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами користування електричною енергією для населення затверджених постановою КМУ від 26 липня 1999 р. № 1357, Методикою визначення обсягу та вартості електричної енергії, необлікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої постановою НКРЕ від 04.05.2006 р. № 562(далі-Методика), в окремій частині Правилами користування електричною енергіє, що затверджені Постановою НКРЕ 31.07.96 № 28(та діяли на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до п. 1 ПКЕЕН, ці правила регулюють відносини між побутовими споживачами та енергопостачальниками.

Правила обов`язкові для виконання всіма побутовими споживачами і енергопостачальниками незалежно від форм власності.

В той же час відповідно до п. 1.1 ПКЕЕ дія правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Норми розділів "Загальні положення", "Межі балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін" та "Особливості постачання електричної енергії для населених пунктів" поширюються на всіх споживачів без винятку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції постачання електроенергії за адресою відповідача у АДРЕСА_2 здійснювалося у відповідності до договору №10885899 від 01 червня 2010 року про користування електричною енергією, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «А.Е.С Київобленерго» в подальшому назва змінена на ПрАТ «Київобленерго».

Відповідно до положень п. 3 ПКЕЕН споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між побутовим споживачем і електропостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Договір про користування електричною енергією (далі - договір) вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не заявила про розірвання договору або про внесення до нього змін.

Відповідно до пункту 21 Договору взаємовідносини сторін, що не врегульовані цим договором, регламентуються ПКЕЕН та законодавством України.

17 лютого 2018 року працівниками ПрАТ «Київобленерго» виявлено порушення ПКЕЕН за адресою АДРЕСА_1 ,(попередня назва АДРЕСА_2 в результаті чого було складено акт про порушення №К 039322.

Згідно інформації викладеної в акті про порушення, на об`єкті відповідача встановлено порушення п. 6.40 ПКЕЕ, а саме «самовільне підключення електроустановок хостелу поза приладом обліку електроенергія що споживається не враховується та не оплачується».

На місці було складено Акт про порушення №К 039322 від 17 лютого 2018 року, який було підписано працівниками ПрАТ «Київобленерго», однак не підписано відповідачем. В той же час в акті про порушення відсутня інформація про не бажання, або про відмову позивача підписувати даний акт про порушення.

Порядок складання акта про порушення правил передбачений п. 53 ПКЕЕН, у відповідності до якого, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення побутовим споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та побутовим споживачем чи представником побутового споживача (особою, яка є співвласником об`єкта або має право користуватися цим об`єктом відповідно до договору). Один примірник акта вручається побутовому споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Побутовий споживач має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови побутового споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Таким чином, ПКЕЕН передбачено обов`язковість участі споживача, або уповноваженого представника при складанні акта про порушення правил, і тільки у разі відмови від підпису в складеному акті, останній вважається дійсним коли його підписало три представники енергопостачальної організації.

Відповідно до п.4.8 Методики згода або незгода споживача із зафіксованим в акті про порушення фактом пошкодження пломб або розрахункових приладів обліку фіксується в акті про порушення.

Судом першої інстанції встановлено та не спростовано доводами апеляційної скарги, що акт про порушення не доводить факту вчинення позивачем порушення правил користування електричною енергією.

Отже, встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та мотивованого висновку про відсутність підстав для покладання саме на ОСОБА_1 відповідальності по відшкодуванню шкоди за нанесення матеріальних збитків внаслідок не облікованого користування електричною енергію.

Також судом правильно встановлено, що матеріали справи не містять належного повідомлення відповідача про дату розгляду комісією акта про порушення №К039322 від 17 лютого 2018 року, що позбавило її права бути присутньою на засіданні та можливості надати свої заперечення.

Як слідує із матеріалів справи та підтверджено доказами, лист запрошення на засідання комісії по розгляду акта про порушення №К039322, яке мало відбутися 7 березня 2018 року відповідачу було направлено 27 лютого 2018 року, тобто у строк менше ніж 20 днів, які встановлені п.53 ПКЕЕН, та не за адресою проживання відповідача, про що судом першої інстанції зазначено в оскаржуваному рішенні з посиланням на конкретні докази.

Оскільки судом першої інстанції надано належну оцінку обставинам справи щодо недійсності акта про порушення ПКЕЕН, встановлено порушення порядку повідомлення відповідача про розгляд комісією акта про порушення, з якими погодився суд апеляційної інстанції, то відсутні підстави для перевірки доводів апеляційної скарги щодо правильності розрахунку вартості поза облікового споживання електричної енергії.

Посилання у апеляційній скарзі на те, що відповідач у своєму відзиві на позовну заяву не заперечувала отримання запрошення на комісію по розгляду акта про порушення, відхиляється колегією суддів, оскільки такі доводи не спростовують висновки суду першої інстанції.

Інші аргументи апеляційної скарги фактично стосуються незгоди скаржника з мотивами оскаржуваного судового рішення виключно з формальних міркувань, та додаткового правового аналізу не потребують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи встановлені судом обставини, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до статі 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 травня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків зазначених в статті 389 ЦПК України.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба