Постанова

Іменем України

19 березня 2021 року

м. Київ

справа № 210/2663/18

провадження № 61-710св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду в складі судді Зубакової В. П. від 03 грудня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

1. Описовачастина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2018 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 44 236,98 грн, а також судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 06 травня 2009 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит в розмірі, встановленому договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. У зв`язку з зазначеними зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 30 квітня 2018 року має заборгованість 44 236,98 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 41 654,27 грн.

Короткий зміст ухвали апеляційного суду

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційну скаргу подано заявником після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, про розгляд даної справи ОСОБА_1 була належним чином повідомлена судом першої інстанції, а доказів на підтвердження наявності обставин непереборної сили заявником не надано.

Узагальнені доводи вимог касаційної скарги

У січні 2021 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи судом першої інстанції 27 вересня 2018 року, що відповідно до пункту 1 частини другої статті 358 ЦПК України є винятковою підставою для відкриття апеляційного провадження у справі після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення.

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду

від 25 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано матеріали справи № 210/26663/18 з Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

У березні 2021 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Вбачається, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Повний текст рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року було складено 05 жовтня 2018 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року подано до суду 11 вересня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складання повного тексту судового рішення. Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення мотивоване тим, що її не було повідомлено судом першої інстанції про розгляд справи.

Оскільки справа розглядалася без повідомлення учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження, повний текст рішення було складено 05 жовтня 2018 року, про існування зазначеного рішення ОСОБА_1 знала, оскільки 06 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 знайомився з матеріалами справи; 14 січня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 вересня 2018 року, яка була повернута судом заявнику, оскільки місцевим судом заочне рішення не ухвалювалось.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами, тому судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права.

Ураховуючи викладене та встановивши, що місцевим судом призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, про що ОСОБА_1 була обізнана та не скористалась правом подати клопотання про проведення судового засідання з викликом сторін, а з апеляційною скаргою звернулася лише 11 вересня 2020 року, тобто після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, суд апеляційної інстанції обгрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування ухвали суду апеляційної інстанції, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун