Постанова

Іменем України

03 березня 2021 року

м. Київ

справа № 461/5070/15-ц

провадження № 61-14329св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Литвиненко І. В., Ткачука О. С.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 серпня 2015 року у складі судді Радченка В. Є. та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Приколоти Т. І., Мікуш Ю. Р., Савуляка Р. В.,

у справі за позовом акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - АТ «Укрексімбанк») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що між АТ «Укрексімбанк» та ПрАТ «Галичина» укладено кредитний договір від 29 листопада 2013 року № 6013V3. Відповідно до умов кредитного договору банк надав позичальнику кредит з лімітом овердрафту в сумі 12 000 000,00 грн з кінцевим терміном погашення кредиту - 27 листопада 2014 року зі сплатою за користування овердрафтом 16% річних (з 14 лютого 2014 року - 20,5% річних) та сплатою інших платежів на умовах, визначених кредитним договором. Позичальник лише частково сплатив заборгованість за овердрафтом, станом на 30 квітня 2015 року заборгованість позичальника становить 9 580 472,28 грн, з яких: 6 402 443,18 грн - заборгованість за овердрафтом, 109 700,13 грн - проценти за овердрафтом, 1 337 387,01 грн - пеня за несвоєчасне погашення овердрафту, 1 904,17 грн - пеня за несплату процентів за овердрафтом, 257,88 грн - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом, 101 948,01 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту, 1 624 676,86 грн - інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту, 112,36 грн - 3% річних через несвоєчасну сплату процентів, 1 562,86 грн - інфляційні втрати через несвоєчасну сплату процентів за овердрафтом, 14,20 грн - 3% річних через несплату комісії за управління кредитом, 465,62 грн - інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором 29 листопада 2013 року між позивачем, позичальником та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 6013Р10. За умовами цього договору поручитель і позичальник відповідають перед банком за порушення умов кредитного договору як солідарні боржники.

Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 580 472,28 грн та судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 580 472,28 грн, яка складається з наступного: 6 402 443,18 грн - заборгованість за овердрафтом; 109 700,13 грн - проценти за овердрафтом; 1 337 387,01 грн - пеня за несвоєчасне погашення овердрафту; 1 904,17 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за овердрафтом; 257,88 грн - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом; 101 948,01 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту; 1 624 676,86 грн - втрати від інфляції в зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту; 112,36 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів за овердрафтом; 1 562,86 грн - втрати від інфляції в зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів за овердрафтом; 14,20 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом; 465,62 грн - втрати від інфляції в зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» 3 654 грн судового збору.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що поручитель несе солідарну із позичальником відповідальність перед АТ «Укрексімбанк» за належне виконання умов кредитного договору. Наявність підстав для задоволення позову підтверджується матеріалами справи.

Постановою Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційні скарги ПАТ «Галичина» та ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 31 серпня 2015 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором змінено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 9 499 174,40 грн з яких: 6 399 421,28 грн - овердрафт (кредит), 789 400,95 грн - проценти за кредитом, 3 355 340,28 грн - пеня по кредиту, 109 434,55 грн - пеня по процентах, 257,88 грн - пеня по комісії, 101 948,01 грн - 3% по кредиту, 1 624 676,86 грн - інфляційні по кредиту, 112,36 грн - 3% по процентах, 1 562,86 грн - інфляційні по процентах, 14,20 грн - 3% по комісії, 465,62 грн - інфляційні по комісії.

В решті рішення залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що під час розгляду справи позичальник частково погасив заборгованість, зокрема, овердрафт в розмірі 3 021,90 грн і проценти за овердрафтом в розмірі 78 275,98 грн, чого не заперечували сторони. 06 липня 2017 року Господарський суд Львівської області постановив ухвалу у справі про банкрутство ПрАТ «Галичина», яка набрала законної сили. ОСОБА_1 є кредитором ПрАТ «Галичина». Його грошові вимоги до цього товариства визнані у справі про банкрутство ухвалою Господарського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року.

Поданий банком розрахунок не спростований належними та допустимими доказами. З матеріалів справи вбачається, що збільшення процентної ставки за кредитним договором відбулося за згодою ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі, витребувано її з Галицького районного суду м. Львова.

18 лютого 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.

На підставі ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2021 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 лютого 2021 року визначено наступний склад колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Калараш А. А., Литвиненко І. В., Ткачук О. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували закон, який підлягав застосуванню, а також не врахували висновки Верховного Суду, які зазначені у постановах: від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Заявник наголошує, що:

- він не надав своєї згоди на внесення додатковою угодою змін до кредитного договору (стосовно збільшення процентної ставки за овердрафтом);

- відсутні правові висновки Верховного Суду з приводу того, чи може особа, будучи представником акціонера юридичної особи, діючи від його імені та в інтересах такого акціонера, під час прийняття рішення органу управління юридичної особи створити цим самим цивільні права та обов`язки не лише для такої юридичної особи, а й для себе особисто;

- підписуючи як представник рішення акціонера ПрАТ «Галичина» ОСОБА_1 діяв виключно в інтересах акціонера, виражав його волю, а не свою власну як поручитель;

- позивач після закінчення строку кредитування (07 листопада 2014 року) продовжив незаконно нараховувати проценти за овердрафтом;

- суди не встановили дати виникнення усіх складових заборгованості за кредитним договором та не перевірили чи дотримано позивачем шестимісячний строк для звернення до суду відносно дат виникнення заборгованості.

Доводи інших учасників справи

У січні 2021 року АТ «Укрексімбанк» надіслало відзив на касаційну скаргу у якому зазначає, що касаційна скарга є безпідставною, необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення.

Позивач зазначає, що 14 лютого 2014 року відповідач надав свою згоду, як поручитель, на внесення змін до кредитного договору щодо збільшення розміру кредитної ставки.

Твердження відповідача про те, що після закінчення строку кредитування проценти за користування кредитом не можуть нараховуватися, є безпідставними, оскільки договір діє до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.

Позов заявлено в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що позивач і ПрАТ «Галичина» (позичальник) уклали кредитний договір від 29 листопада 2013 року № 6013V3 із наступними змінами і доповненнями.

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між позивачем, позичальником та ОСОБА_1 (поручитель) укладено договір поруки від 29 листопада 2013 року № 6013Р10.

Згідно з пунктом 3.1 статті 3 договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов`язання.

Відповідно до кредитного договору, при виконанні позичальником певних його умов банк надає позичальнику кредит в формі овердрафту з лімітом в розмірі 12 000 000,00 грн з кінцевим терміном погашення - 27 листопада 2014 року зі сплатою 16% (з 14 лютого 2014 року - 20,5%) річних та сплатою інших платежів на умовах, визначених кредитним договором.

Овердрафт - це грошові кошти (кредит), які банк надає для фінансування витрат позичальника по оплаті платіжних документів понад залишок коштів на його поточному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в банку на умовах, визначених кредитним договором.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 кредитного договору овердрафт надається в межах ліміту овердрафту у безготівковій формі шляхом виконання протягом банківського дня платежів з поточного рахунку позичальника згідно з платіжними дорученнями позичальника, в сумах, що перевищують фактичний залишок коштів позичальника, в межах ліміту овердрафту.

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав у повному обсязі та встановив за поточним рахунком овердрафт з лімітом овердрафту 12 000 000,00 грн, що стверджується довідкою про рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 за період з 29 листопада 2013 року по 30 квітня 2015 року.

Відповідно до пунктів 9.2.2, 9.2.3 статті 9 кредитного договору позичальник зобов`язався своєчасно та в повному обсязі погашати банку овердрафт, сплачувати проценти за овердрафтом, комісії та інші платежі за кредитним договором; здійснити погашення основного боргу (фактичної суми заборгованості позичальника за овердрафтом на кожну окрему дату), процентів за овердрафтом, комісій та інших платежів за кредитним договором у повному обсязі протягом 15 календарних днів з дня відправлення банком позичальнику повідомлення про реалізацію банком права на скасування ліміту овердрафту у відповідності до пункту 8.1.2 статті 8 кредитного договору.

Відповідно до пунктів 8.1.2, 9.2.3, 9.2.3.2, 9.2.3.3 кредитного договору банк скасував ліміт овердрафту за кредитним договором з 07 листопада 2014 року (з 16-го календарного дня направлення банком позичальнику листа від 21 жовтня 2014 року № 060-00/4436 з повідомленням про реалізацію банком права скасувати ліміт овердрафту за кредитним договором та вимогою виконання позичальником грошових зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі).

Пунктом 6.4.3 статті 6 і пунктом 9.2.3 статті 9 кредитного договору передбачено, що у разі скасування ліміту овердрафту на підставі пункту 8.1.2 цього договору, позичальник має здійснити повне погашення овердрафту, процентів за овердрафтом, комісій та інших платежів за кредитним договором у повному обсязі у термін, з якого скасовується ліміт овердрафту.

Відповідно до пункту 6.15 статті 6 кредитного договору у разі порушення термінів/строків погашення овердрафту, процентів за овердрафтом, комісії за управління кредитом, інших платежів за кредитним договором, такі зобов`язання вважаються простроченими. Банк відкриває відповідні рахунки з обліку простроченої заборгованості за овердрафтом та переносить несплачену у встановлений термін/строк заборгованість на відповідні рахунки з обліку простроченої заборгованості.

Позичальник не повернув кредитні кошти за кредитним договором в повному обсязі, строк погашення яких настав 06 листопада 2014 року. 07 листопада 2014 року банком перенесено наявну станом на цю дату заборгованість за овердрафтом в сумі 11 043 895,80 грн на рахунок простроченої заборгованості за овердрафтом № НОМЕР_2 , про що повідомлено позичальника листом від 12 листопада 2014 року № 060-09/4714, також відповідно до пункту 6.2 статті 6 кредитного договору позичальнику повідомлено рахунок, на який він зобов`язаний вносити кошти на погашення овердрафту.

З виписки про операції по рахунку простроченої заборгованості за овердрафтом № НОМЕР_2 за період з 07 листопада 2014 року по 30 квітня 2015 року вбачається, що з часу перенесення заборгованості за овердрафтом на зазначений рахунок, позичальник частково погасив заборгованість за овердрафтом. Станом на 30 квітня 2015 року його заборгованість за овердрафтом (основним боргом) становить 6 402 443,18 грн. Розмір заборгованості підтверджується також актом від 03 квітня 2015 року перевірки наявності, стану та умов майнових прав, які надані в заставу банку з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором.

Відповідно до пункту 3.1.4 статті 3 кредитного договору проценти за овердрафтом нараховуються протягом усього строку користування овердрафтом на залишок основного боргу на кінець календарного дня та сплачуються в строки, встановлені в пунктом 6.6 кредитного договору.

Згідно із пунктом 5.4 статті 5 кредитного договору для сплати процентів за овердрафтом, комісій, встановлених кредитним договором, банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_3 .

Пунктом 14.1.2 статті 14 кредитного договору передбачено, що у разі, якщо зобов`язання за кредитним договором не будуть виконані, кредитний договір залишається чинним до дати повного виконання сторонами зобов`язань за ним.

Станом на 30 квітня 2015 року ПрАТ «Галичина» не було сплачено проценти за овердрафтом в сумі 109 700,13 грн.

Порядок нарахування та строки сплати комісії за управління кредитом передбачені пунктом 3.2.2 статті 3 та пунктом 6.8 статті 6 кредитного договору.

Комісія за управління кредитом нараховується починаючи з дати набуття чинності цим договором і закінчуючи датою повного виконання зобов`язань з погашення овердрафту (включно), але не більше 90 днів від дати повного погашення овердрафту, визначеної згідно з пунктом 6.4 цього договору.

З розрахунку заборгованості вбачається, що банк нараховував комісію до 05 лютого 2015 року і сума нарахованої комісії була сплачена в строк до 07 квітня 2015 року (т. 1 а. с. 83).

Згідно з пунктом 10.2 статті 10 кредитного договору у випадку невиконання (несвоєчасного виконання) позичальником будь-яких грошових зобов`язань, визначених кредитним договором, позичальник сплачує банку пеню, що нараховується на суму невиконаних (неналежним чином виконаних) зобов`язань з розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, включаючи день виконання відповідних грошових зобов`язань.

Відповідно до пункту 3.2 статті 3 договору поруки у випадку невиконання позичальником основного зобов`язання кредитор має право вимагати виконання цього зобов`язання у поручителя та/або позичальника, як у солідарних боржників.

У зв`язку з наявністю заборгованості позичальника перед банком, позивач скерував позичальнику претензію № 060-09/773 та поручителю вимогу № 060-09/775 від 06 березня 2015 року про необхідність сплати ними простроченої заборгованості позичальника за кредитним договором.

За розрахунком банку станом на 30 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором становила 9 580 472,28 грн. Ця заборгованість складається з наступного: 6 402 443,18 грн - заборгованість за овердрафтом; 109 700,13 грн - проценти за овердрафтом; 1 337 387,01 грн - пеня за несвоєчасне погашення овердрафту; 1 904,17 грн - пеня за несвоєчасну сплату процентів за овердрафтом; 257,88 грн - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом; 101 948,01 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту; 1 624 676,86 грн - втрати від інфляції в зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту; 112,36 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів за овердрафтом; 1 562,86 грн - втрати від інфляції в зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів за овердрафтом; 14,20 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом; 465,62 грн - втрати від інфляції в зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом.

Під час розгляду справи позичальник частково погасив заборгованість, зокрема, овердрафт в розмірі 3 021,90 грн і проценти за овердрафтом в розмірі 78 275,98 грн.

06 липня 2017 року Господарським судом Львівської області постановлено ухвалу у справі про банкрутство ПрАТ «Галичина», яка набрала законної сили. ОСОБА_1 є кредитором ПрАТ «Галичина». Його грошові вимоги до цього товариства визнані у справі про банкрутство ухвалою Господарського суду Львівської області від 13 лютого 2017 року.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05 червня 2019 року № 567 «Питання акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» змінено тип публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України».

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (частини перша, друга статті 553 ЦК України).

Щодо доводів про припинення поруки

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

У справі, яка переглядається, суд установив, що додатковою угодою від 14 лютого 2014 року, укладеною між банком та позичальником, було внесено зміни до кредитного договору, зокрема збільшено процентну ставку за користування кредитними коштами з 16% річних до 20,5% річних (т. 1 а. с. 28).

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Таким чином, у зобов`язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення процентів навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителів або відповідної умови в договорах поруки не дає підстав покладення на останніх відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань перед банком.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 757/4299/14-ц (провадження № 61-39769св18).

Спростовуючи заперечення відповідача про відсутність його згоди на збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором, апеляційний суд під час розгляду цієї справи встановив ту обставини, що ОСОБА_1 свою згоду надав.

Апеляційний суд зазначив, що 14 лютого 2014 року ОСОБА_1 як представник підписав рішення акціонера ПрАТ «Галичина» про збільшення процентної ставки у вказаному розмірі. Зазначене рішення нотаріально посвідчене (т. 1 а.с. 240). Враховуючи наявність письмових доказів, що свідчать про надання поручителем згоди на збільшення розміру процентної ставки за кредитним договором, відсутні підстави вважати, що порука припинилася.

Крім того, пунктом 2.1.6 договору поруки від 29 листопада 2013 року передбачено, що поручитель надає згоду на забезпечення порукою за цим договором всіх зобов`язань позичальника за кредитною угодою, в тому числі з урахуванням всіх доповнень до кредитної угоди, що можуть бути внесені в майбутньому, зокрема (але не виключно), щодо змін розміру процентної ставки за користування кредитом, строків сплати таких процентів, збільшення строку кредитування тощо.

Позов заявлено в межах шестимісячного строку, передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Щодо розміру заборгованості за кредитним договором

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У пункті 6.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) зазначено, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з положеннями чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), визначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 905/2394/18.

З матеріалів справи вбачається, що позивач після закінчення строку кредитування (07 листопада 2014 року) продовжив нараховувати проценти за овердрафтом та неустойку.

Враховуючи вищезазначене, суди першої та апеляційної інстанцій на вказане уваги не звернули, а тому дійшли до помилкового висновку стосовно стягнення з відповідача процентів за кредитом та неустойки.

Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, допустив помилку та загалом стягнув більшу суму, ніж просив позивач у позовній заяві.

Верховний Суд, вирішуючи спір в межах доводів касаційної скарги, приходить до висновку, що оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача як з поручителя заборгованості за овердрафтом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, а також трьох процентів річних та втрат від інфляції в зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом.

При цьому колегія суддів Верховного Суду зауважує, що розмір заборгованості за овердрафтом визначено із врахуванням часткової оплати в сумі 3 021,90 грн, що підтверджується листом АТ «Укрексімбанк» від 16 січня 2018 року № 060-02/112 (т. 1 а. с. 255).

Стягуючи суми, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом, колегія суддів враховує, що кредитний договір не є споживчим і на правовідносини сторін не поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів».

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість, яка утворилась станом на 30 квітня 2015 року:

- 6 399 421,28 грн - заборгованість за овердрафтом,

- 101 948,01 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту, - 1 624 676,86 грн - інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту,

- 14,20 грн - 3% річних через несплату комісії за управління кредитом,

- 465,62 грн - інфляційні втрати у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом.

Загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення становить 8 126 525,97 грн.

Проценти за кредитом та неустойка, нараховані після закінчення строку кредитування (07 листопада 2014 року), а також нараховані на ці суми три проценти річних та інфляційні втрати не можуть бути стягнуті з поручителя в судовому порядку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 412 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Сторони не надали доказів фактичного понесення витрат, пов`язаних з розглядом справи, та не клопотали про їх розподіл перед Верховним Судом. Документально підтвердженими є лише витрати сторін на сплату судового збору.

Враховуючи, що позов підлягає частковому задоволенню, пропорційно розміру задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрексімбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі1 406,79 грн.

Керуючись статтями 141, 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 31 серпня 2015 року та постанову Львівського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 8 126 525 (вісім мільйонів сто двадцять шість тисяч п`ятсот двадцять п`ять) грн 97 коп., з яких: 6 399 421,28 грн - заборгованість за овердрафтом; 101 948,01 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту; 1 624 676,86 грн - втрати від інфляції в зв`язку з несвоєчасним погашенням овердрафту; 14,20 грн - 3% річних у зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом; 465,62 грн - втрати від інфляції в зв`язку з несвоєчасною сплатою комісії за управління кредитом.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» судовий збір у розмірі 1 406 (одна тисяча чотириста шість) грн 79 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. І. Грушицький

А. А. Калараш І. В. Литвиненко О. С. Ткачук