КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 759/7350/20
провадження № 22-ц/824/670/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А.,

при секретарі Панчошній К. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року в складі судді Ул`яновської О. В.,

встановив:

05.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 04.11.2019 приблизно о 19 год. 00 хв. по проспекту Перемоги, 140 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Mazda3», державний номерний знак НОМЕР_2 , під його керуванням, що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ /8418451.

Зазначив, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , його власником є ОСОБА_3 .

Він управляв вказаним автомобілем на підставі усного доручення його власника, посвідчення водія на право керування транспортним засобом та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а тому має право на відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до звіту №74/-1/20 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 25.02.2020, вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП на 14.02.2020 становить 221 389,90 грн. Вартість відновлювального ремонту ТЗ складає 269 191,73 грн. Отже, фактичний розмір заподіяних позивачу збитків становить 269 191,73 грн.

Також зазначив, що 10.03.2020 він звернувся до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» з заявою про виплату страхового відшкодування, яке направила свого представника для визначення розміру збитків.

13.04.2020 він повторно звернувся до вказаного страховика з заявою про виплату страхового відшкодування, однак жодної відповіді не отримав.

У зв`язку з пошкодженням автомобіля він відчув негативні емоції, психологічний дискомфорт, пов`язаний з необхідністю здійснювати дії по відновленню автомобіля. Неможливість тривалий час користуватись автомобілем призвела до незручностей та зміни способу життя.

Враховуючи вказані обставини, просив стягнути з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на свою користь 130 000 грн матеріальної шкоди, в межах ліміту відповідальності страховика, а з ОСОБА_2 - 139 191, 73 грн заподіяної матеріальної шкоди та 3 000 грн моральної шкоди. Також просив відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року в задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Зазначив, що він правомірно володіє автомобілем «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , та має право на захист свого порушеного речового права, в тому числі на відшкодування шкоди, заподіяної пошкодженням даного майна, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 07 листопада 2018 року у справі №200/21325/15-ц.

Згідно звіту №74/02-20 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту ТЗ складає 269 191,73 грн.

Відповідачем ТДВ "СК "Ю.Ес.Ай" не наведено переконливих мотивів, які б ставили під сумнів правильність цього висновку. Отже, обов`язок по відшкодуванню шкоди та виплаті страхового відшкодування підлягає виконанню відповідачем ТДВ " СК "Ю.Ес.Ай" у розмірі 130 000 грн.

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний сплатити позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 139 191, 73 грн та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

За клопотанням представника ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» апеляційним судом до участі в справі в якості третьої особи залучено власницю автомобіля «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Гетіков В М. апеляційну скаргу підтримав. Пояснив, що обов`язок ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» по виплаті страхового відшкодування по даному страховому випадку становить 99 000 грн. Позивач виконав свій обов`язок згідно п. 33.1.4 ст.33 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та направив у визначений Законом триденний строк відповідне повідомлення до страховика, з яким укладено договір.

Представник ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» - адвокат Горобець Т. В. просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Зазначила, що позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, отже не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування. Замовником оцінки пошкодженого транспортного засобу є ОСОБА_3 , яка є власником автомобіля «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , що свідчить про її волевиявлення на отримання відшкодування.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Олексієнко М. М. в судове засідання не з`явились, по дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про поважність причин неявки в судове засідання не сповістили (а.с 115, 116, 119 т.2).

В письмовому поясненні від 23.02.2021 адвокат Олексієнко М. М. зазначив, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ОСОБА_2 є зобов`язаною особою по сплаті фактичної різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП та страховим лімітом, що складає 31 059 грн 56 коп. Погодився з тим, що позивач на законних підставах керував транспортним засобом, а тому має право на отримання страхового відшкодування та відшкодування шкоди. Просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 993 грн, що становить 22,3% від заявлених до нього позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник - адвокат Суньов Є. В. в судове засідання не з`явились, представник третьої особи просив розглядати справу без їх участі на підставі наявних у справі матеріалів. В письмовому поясненні від 17.02.2021 зазначив, що ОСОБА_3 у 2019 році передала ОСОБА_1 право користування належним їй на праві власності автомобілем «Mazda3», державний номерний знак НОМЕР_2 , шляхом передачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (техпаспорту), полісу страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами та безпосередньо самого автомобіля. ОСОБА_3 погоджується з правом ОСОБА_1 , як законного користувача автомобіля, вимагати відшкодування завданої шкоди. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.11.2019 приблизно о 19 год. 00 хв. по проспекту Перемоги, 140 в м. Києві сталася ДТП за участю транспортного засобу «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Mazda3», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що призвело до пошкоджень транспортних засобів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час ДТП керував автомобілем «Mazda3», державний номерний знак НОМЕР_2 , на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якого власником транспортного засобу зазначена ОСОБА_3 .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ /8418451. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн, франшиза - 1 000 грн (а.с.123 т.1).

З відповіді ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на позовну заяву вбачається, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування слугувало те, що позивач не є особою, яка має право на отримання страхового відшкодування, оскільки відповідно до наданого ним свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу власником транспортного засобу «Mazda3», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 . Інших документів на підтвердження свого права на отримання страхового відшкодування позивачем надано не було (а.с. 119- 122 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності документів, зазначених у статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема документів щодо законності прав на пошкоджене майно, страховик був позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2016 року ( справа №522/5162/16-ц).

Щодо відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2 суд першої інстанції зазначив, що позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, а відшкодування шкоди повинно відбуватися власнику майна та особі, які понесла витрати (збитки) пов`язані із пошкодженням її майна, а не особі, яка ним користувалася.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14 та висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року у справі №200/21325/15-ц.

Спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За положеннями статті 5 цього Закону, об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

При цьому, зазначений Закон також визначає терміни та їх значення, яке вживається у цьому Законі.

Так пунктом 1.6 статті 1 цього Закону власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Крім того, одним з документів, який потерпілій повинен надати страховику для здійснення страхової виплати, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну є документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт «г» пункту 35.2 статті 35 Закону).

За змістом п. 36.2 статті 36 Закону за відсутності документів, зазначених у статті 35, зокрема документів щодо законності прав на пошкоджене майно, страховик позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, оскільки за змістом цієї норми зобов`язання щодо подальших дій по відшкодуванню заподіяної шкоди страховик виконує за наявності відповідних документів.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що право на отримання страхового відшкодування належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні визначені Законом документи на підтвердження свого права, зокрема власності.

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 19 червня 2016 року (справа №522/5162/16-ц), в якій підставою для відмови в задоволенні позову слугувало те, що на підтвердження права власності на транспортний засіб позивач надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, видане Управлінням Державтоінспекції МВС Придністровської Молдавської Республіки, яке не мало юридичної сили та могло бути визнане Україною належним документом, що підтверджує право власності заявника на транспортний засіб.

З огляду на те, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надав страховій компанії копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, видане згідно з законодавством України та чинність якого не була піддана сумніву учасниками справи, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у страховика можливості виконати свої зобов`язання за договором.

З огляду на те, що ОСОБА_1 управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, виданого уповноваженим органом, тобто на законних підставах, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що він не має право на відшкодування завданої шкоди.

Встановлені судом обставини справи та надані суду докази свідчать про обґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо наявності у позивача підстав на отримання відшкодування завданої шкоди та страхового відшкодування внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП.

При визначенні розміру відповідальності кожного з відповідачів суд апеляційної інстанції виходить з таких підстав.

Згідно зі ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика (МТСБУ) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Відшкодування шкоди, заподіяної власником (володільцем) транспортного засобу, цивільно-правова відповідальність якого застрахована, врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У разі коли пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлений або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 цього Закону, відповідно до якої транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до звіту №74/-1/20 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 25.02.2020, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Mazda3», державний номерний знак НОМЕР_2 , на дату 14.02.2020 становить 221 389,90 грн, що дорівнює його ринковій вартості. Вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу - 269 191,73 грн.

Тобто, автомобіль «Mazda 3», державний номерний знак НОМЕР_2 , вважається фізично знищеним,оскільки вартість його відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість автомобіля до моменту ДТП.

Відповідно до висновку експерта №2-27/01 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи ТОВ "Український центр судових експертиз", складеного 27.01.2021, ринкова вартість в пошкодженому стані автомобіля «Mazda3», держномер НОМЕР_2 , пошкодженого в ДТП, що сталася 04 листопада 2019 року, станом на дату ДТП складає 75 270,44 грн (а.с. 6-30 т.2).

Відповідно до рахунку №1-22/01 від 22 січня 2021 року позивачем сплачено за проведення вказаної експертизи 5 900 грн ( а.м. 34-36 т.2).

З огляду на обсяг відповідальності страховика за полісом обов`язкового страхування перед третіми особами у випадку завдання його страхувальником шкоди цим третім особам, враховуючи ліміт його відповідальності та розмір відшкодування шкоди внаслідок пошкодження автомобіля, на користь ОСОБА_1 з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі 99 000 грн ( 100 000 грн - 1 000 грн).

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 47 119,46 грн виходячи з такого розрахунку: 221 389,90 грн (ринкова вартість автомобіля на момент ДТП) - 75 270,44 грн ( вартість автомобіля в пошкодженому стані) - 99 000 грн =47 119,46 грн.

При цьому суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами представника ОСОБА_2 щодо визначення вартості автомобіля до ДТП виходячи з висновку експерта №2-27/01, оскільки вказане питання не було предметом даного експертного дослідження.

З ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 також підлягають стягненню понесені ним витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 5 900 грн, по 2 950 грн з кожного відповідача.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З огляду на доведеність неправомірності дій ОСОБА_2 , враховуючи ту обставину, що між вказаними діями і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та доведена його вина, останній зобов`язаний відшкодувати завдану моральну шкоду.

Враховуючи ступінь вини відповідача, глибину фізичних та душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, застосовуючи вимоги розумності і справедливості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3 000 грн.

Згідно з ч.1, ч.13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2 474,86 грн ( 76,15% задоволених вимог).

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1 178,05 грн ( 35,24% задоволених вимог).

За відсутності доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_2 у зв`язку з оскарженням позивачем рішення суду першої інстанції, клопотання остання про стягнення понесених ним витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 99 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47 119,46 грн на відшкодування заподіяної майнової шкоди та 3 000 грн - на відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 474,86 грн та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2 950 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 178, 05 грн та витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 2 950 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: Т. А. Семенюк

І. М. Рейнарт