Справа № 331/4121/19
Провадження № 2/331/67/2021
01 грудня 2021 року м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді: Антоненко М.В. ,
з участю секретаря: Федорової К.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Слідче управління ГУНП у Запорізькій області про зняття арешту та скасування заборони на нерухоме майно,
ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Олександрівській відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, слідче управління ГУНП у Запорізькій області, про зняття арешту та скасування заборони на нерухоме майно.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що згідно з ухвалою Орджонікідзевського районного с уду м. Запоріжжя від 16.04.2010року по справі № 2-2325 визнано за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру передано ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу за договором позики від 11.07.2009 року.
27.04.2010 року ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» проведено за нею реєстрацію права власності, реєстраційний номер 15994105.
Протягом майже 10 років вона безперешкодно користується даною квартирою. Жодних судових спорів відносно вказаної квартири не було та на даний час не має.
В ході підготовчих дій до продажу квартири від приватного нотаріуса їй стало відомо про наявність арештів накладених на вказану квартиру Жовтневим відділом державної виконавчої служби ЗМУЮ.
На примусовому виконанні в Жовтневому відділі державної виконавчої служби ЗМУЮ відсутні виконавчі провадженні відкриті відносно неї. Державним виконавцем було надано їй Довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Згідно з даними реєстру на квартирі АДРЕСА_1 наявні наступні арешти та заборони:
- 10.01.2008 р. заборона на нерухоме майно. Реєстраційний номф обтяження 6373949. Підстава обтяження: договір іпотеки № 63 від 10.01.2008 р. ОСОБА_4 , приватний нотаріус. Власник: ОСОБА_3 ;
- 01.04.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8602815. Підстава обтяження: постанова 357/3, 01.04.2009 Жовтневий відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ. Власник: ОСОБА_3 ;
- 23.04.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8666466. Підстава обтяження: постанова 431/3, 01.04.2009 Жовтневий відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ. Власник: ОСОБА_3 ;
- 12.05.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8708302. Підстава обтяження: ухвала № 2-1411 від 08.04.2009 р., Жовтневий районний суд м. Запоріжжя. Власник: ОСОБА_3 ;
- 22.05.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8738860. Підстава обтяження: Постанова про накладення арешта на майно, б/н, 22.05.2009 р., СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій облаві, слідчий Гарбуз П.В. Власник: ОСОБА_3 .
- 02.12.2010 р. іпотека. Реєстраційний номер обтяження 6374196. Підстава обтяження: договір про відступлення права вимоги, 9200,25.11.2010, приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. Іпотекоддвець: ОСОБА_3 .
Посилаючись на вищенаведені обставини, на положення ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України, ОСОБА_1 просить суд скасувати арешти та заборони накладені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідно до інформації від 27.09.2019 р. Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстроване за адресою АДРЕСА_2 з 17.06.2010 р. по 13.12.2016 р. Знято з місця реєстрації у зв`язку зі смертю, дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідачка ОСОБА_5 до суду не з`явилась, про час і місце судових засідань була повідомлена належним чином, в т.ч. шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причину неявки суд не повідомила.
Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З врахуванням клопотання позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи Олександрівського відділу ДВС м.Запоріжжя надала суду заяву про слухання справи у її відсутність. До заяви додано письмові пояснення, в яких зазначено, що згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню ухвали Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 09.02.2009 б/н, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 .
Постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2009 року. ВП № 12458182.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.04.2009.

23.04.2009 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання виконавчого документа).

Виконавче провадження № 12458182 відносно боржника ОСОБА_3 , знищено відповідно до п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби ( сплинув трирічний строк зберігання завершених виконавчих проваджень)

Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню ухвали Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 06.03.2009 № 2-1356/09 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , інн НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 АДРЕСА_3 .

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2009 року. ВП№ 12130590.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.04.2009.

01.04.2009 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання виконавчого документа).

Виконавче провадження № 12130590 відносно боржника ОСОБА_3 знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби ( сплинув трирічний строк зберігання завершених виконавчих проваджень)

Представник третьої особи управління ГУНП у Запорізькій області надав суду письмові пояснення, в яких зазначено, що слідчим відділом ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області проводилося досудове розслідування у кримінальній справі № 364901 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за ч. 2. ст. 190 КК України.

Дії передбачені Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року вчинялись слідчим СВ ЗМУ Гарбуз П.В., який 22.05.2009 виніс постанову про накладання арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . У зазначеній кримінальній справі вироком Жовтневого районного суда м. Запоріжжя від 20.03. 2013 ОСОБА_3 було засуджено до позбавлення волі, але суддею, під час винесення вироку відносно ОСОБА_3 , рішення відносного зазначеного нерухомого майна не було прийняте. Матеріали кримінальної справи до єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилися

Тобто арешт накладено відповідно до вимог КПК України у межах розслідування кримінальної справи. Тому, у даному випадку, питання про скасування арешту майна необхідно вирішувати у відповідності до КПК України.

Положення розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року не уповноважують суд розглядати скарги та перевіряти правильність процесуальних рішень (дій) органу дізнання, слідчого, прокурора, у тому числі щодо накладення арешту на майно, що були вчиненні ними та звернуті до виконання у відповідності до положень КПК України 1960 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду 17 жовтня 2018 року у справі 461/233/17- ц колегія суддів приходить до висновку, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним.

У разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому КПК України.

Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи керувалась тим, що вказані правовідносини виникли за дії КПК України від 1960 року.

Порядок накладання арешту на майно та скасування арешту було урегульовано у статтях 126, 234 КПК України від 1960 року.

Після набрання чинності КПК України від 2012 року, на час звернення до суду з цивільним позовом позивач мав право захистити свої права відповідно до норм КПК України, у порядку кримінального судочинства.

Таке право передбачене пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України від 2012 року, а саме, що питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Тому, у даному випадку, питання про скасування арешту майна необхідно вирішувати у відповідності до КПК України.

У порядку, передбаченому КПК України, суди вправі вирішувати питання, що виникають при виконанні вироків, а саме питання щодо скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмові у позові або незастосуванні конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Разом з тим, спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 чинного КПК України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

При цьому, згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» чинного КПК України, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі ст. 409 КПК України 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому ст. 411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Отже, оскільки арешт на спірне майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі та враховуючи, що арешт на спірне майно було накладено за правилами КПК України 1960 року, зазначена справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

Згідно з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Судом встановлено, що згідно з ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.04.2010 року по справі № 2-2325 за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Право власності на вказану квартиру передано ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу за договором позики від 11.07.2009 року.

27.04.2010 року ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» проведено за ОСОБА_1 реєстрацію права власності, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 15994105.

Згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна по квартирі АДРЕСА_1 наявні наступні арешти та заборони:

- 10.01.2008 р. заборона на нерухоме майно. Реєстраційний номф обтяження 6373949. Підстава обтяження: договір іпотеки № 63 від 10.01.2008 р. ОСОБА_4 , приватний нотаріус. Власник: ОСОБА_3 ;

- 01.04.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8602815. Підстава обтяження: постанова 357/3, 01.04.2009 Жовтневий відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ. Власник: ОСОБА_3 ;

- 23.04.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8666466. Підстава обтяження: постанова 431/3, 01.04.2009 Жовтневий відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ. Власник: ОСОБА_3 ;

- 12.05.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8708302. Підстава обтяження: ухвала № 2-1411 від 08.04.2009 р., Жовтневий районний суд м. Запоріжжя. Власник: ОСОБА_3 ;

- 22.05.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8738860. Підстава обтяження: Постанова про накладення арешта на майно, б/н, 22.05.2009 р., СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій облаві, слідчий Гарбуз П.В. Власник: ОСОБА_3 .

- 02.12.2010 р. іпотека. Реєстраційний не мер обтяження 6374196. Підстава обтяження: договір про відступлення права вимоги, 9200,25.11.2010, приватний нотаріус ДМНО Бондар І.М. Іпотекодавець: ОСОБА_3 .

Як слід з письмових пояснень Головного державного виконавця Куліченко О.М., згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню ухвали Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 09.02.2009 б/н, про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_3 .

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 17.04.2009 року. ВП № 12458182.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.04.2009.

23.04.2009 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання виконавчого документа).

Виконавче провадження № 12458182 відносно боржника ОСОБА_3 , знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби ( сплинув трирічний строк зберігання завершених виконавчих проваджень)

Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню ухвали Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 06.03.2009 № 2-1356/09 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 , інн НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , . АДРЕСА_3 .

Постанова про відкриття виконавчого провадження від 31.03.2009 року. ВП № 12130590.

Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 01.04.2009.

01.04.2009 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичне виконання виконавчого документа).

Виконавче провадження № 12130590 відносно боржника ОСОБА_3 знищено відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби ( сплинув трирічний строк зберігання завершених виконавчих проваджень)

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За змістом ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

За ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (ч. 4 ст. 174 КПК України).

Отже, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлено статтею 174 КПК України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства.

При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Судом встановлено, що арешт на квартиру було накладено 22.05.2009 СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Отже, справа про скасування арешту з майна, накладеного постановою слідчого відповідно до положень КПК України 1960 року, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду, викладеного в постанові від 24 квітня 2019 року у справі №2-3392/11, провадження №14-105цс19.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, згідно якої юрисдикційна підсудність справ щодо зняття арешту з майна, накладеного в рамках кримінального провадження залишається не змінною - спір має розглядатися у встановленому кримінальним процесуальним законодавством порядку, проте якщо арешт на майно було накладено слідчим під час досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року, а не КПК України 2012 року, то спір повинен вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено.

Тобто, позивачка обґрунтовано звернулась до суду з заявою про зняття арешту в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, тому вказаним арештом порушуються права ОСОБА_1 , як власника вище зазначеного майна на розпорядження цим майном.

Також, є обґрунтованими вимоги про зняття арештів, накладених ДВС на майно колишнього власника квартири ОСОБА_3 , оскільки виконавчі провадження стосовно нього закінчені.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності зняття судом арештів за договором іпотеки № 63 від 10.01.2008 р. та договором про відступлення права вимоги 9200 від 25.11.2010, а тому в цієї частині позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 77, 78, 264, 265, 268 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Олександрівський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, Слідче управління ГУНП у Запорізькій області про зняття арешту та скасування заборони на нерухоме майно задовольнити частково.

Провадження за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про зняття арешту та скасування заборони на нерухоме майно закрити.

Скасувати арешти та заборони накладені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом вилучення записів, а саме:

-01.04.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8602815. Підстава обтяженні: постанова 357/3, 01.04.2009 Жовтневий відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ;

-23.04.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8666466. Підстава обтяженні: постанова 431/3, 01.04.2009 Жовтневий відділ державної виконавчої служби ЗМУЮ. Власник: ОСОБА_3 ;

-12.05.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8708302. Підстава обтяженні: ухвала № 2-1411 від 08.04.2009 р, Жовтневий районний суд м. Запоріжжя;

-22.05.2009 р. арешт нерухомого майна. Реєстраційний номер обтяження 8738860. Підстава обтяження: Постанова про накладення арешту на майно, б/н, 22.05.2009 р., СВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, слідчий Гарбуз П.В.;

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя М.В. Антоненко