КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 359/3073/2020

провадження №22-ц/824/4165/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Музичко С.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

та апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» - Наугольної Олени Володимирівни

на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року /суддя Яковлєва Л.В./

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» про поновлення на роботі та стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку за видачу трудової книжки, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в Бориспільський міськрайонний суд Київської області з позовом до ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД», в якому просила поновити її на посаді начальника юридичного відділу з 20 березня 2020 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Заявою від 20 липня 2020 року позивач уточнила позовні вимоги та просила суд поновити її на посаді начальника юридичного відділу ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» із 20 березня 2020 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку за видачу трудової книжки з відповідача за період з 23 квітня 2020 року по день ухвалення судового рішення, а також стягнути понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року ухвалено позов задовольнити частково. Змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади начальника юридичного відділу Товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» () відповідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України з 20 березня 2020 року на 20 квітня 2020 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити./т. 2 а.с. 4-14/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду в частині відмови у позовних вимогах скасувати, задовольнивши їх у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, розглядаючи трудовий спір, на момент виникнення правовідносин, закон не наділяв суд повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в ч. 1 ст. 235 та ст. 240 КЗпП України, тому, установивши, що звільнення позивача відбулось із порушенням визначеного законом порядку, суд був зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі. Другою правовою підставою для поновлення позивача на роботі є відсутність волевиявлення на подання заяви про звільнення за згодою сторін, що підтверджувалось її анулюванням, відсутності підпису на наказі про звільнення. Така заява була подана після закриття листків непрацездатності, а саме 15.04.2020 р., строку звернення з заявою про анулювання законодавством не встановлено. Також наголошувала, що для правильного вирішення спору, значення має статус працівника на момент видання наказу про звільнення та обставини, що впливали на написання та подання заяви про звільнення. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, вказувала, що провина за її недбала пересилку лежить на відповідачеві, оскільки лист повинен був відправлятись на адресу позивача а не із пересилкою склад-склад, у зв`язку з чим вона втрачена. В частині стягнення судових витрат, вказувала що у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд першої інстанції був зобов`язаний і стягнути пропорційно задоволеним позовним вимогам судові витрати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволених позовних вимог, представник ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» - Наугольна О.В. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалася на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції зроблено помилкові висновки в частині задоволення вимог позивачки та зміни дати звільнення з 20 березня 2020 року на 20 квітня 2020 року. Так, судом першої інстанції було вірно оцінено обставини справи та встановлено, що звільнення відбулось відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін та за наявності обопільної згоди між працівником і роботодавцем щодо звільнення позивача з займаної посади, як в момент написання такої заяви позивачем, так і на момент (в день) звільнення. Заява про звільнення була написана без примусу та за власною ініціативою. Жодного доказу, що свідчив би про зворотне позивачем не було надано. При цьому суд першої інстанції, визнаючи відсутність незаконності звільнення в узгоджену дату звільнення, безпідставно застосовує ч. 3 ст. 40 КЗпП України до вказаних правовідносин, зобов`язуючи відповідача змінити дату звільнення, хоча звільнення відбувалось не за ініціативи роботодавця, а на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Також, представник ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» - Наугольна О.В. звернулася з відзивом на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність її доводів.

Вказувала, що в п.55-56 Постанови ВП ВС на яку посилається апелянт зазначено, - «Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності. а також у період перебування працівника у відпустці (перше речення частини третьої статті 40 КЗпП України). Ця гарантія поширюється на випадки припинення трудового договору (договору контракту) з працівником за п. 8 частини 1 ст. 36 КЗпП України, тобто з підстав, передбачених контрактом. Наслідки порушення гарантії, визначеної у першому реченні частини третьої статті 40 КЗпП України, усуваються шляхом зміни дати припинення трудових відносин на перший день після закінчення періоду непрацездатності чи відпустки». Що ж стосується правовідносин, що є предметом спору, то слід зазначити, що звільнення відбулось за п.1 ч. 1 ст.36 КЗпП України - «за угодою сторін». Звільнення відбулось в день, який був визначений безпосередньо апелянтом за згодою з відповідачем і був вказаний нею особисто в заяві про звільнення за угодою сторін від 16.03.2020 р. (т.1 а.с.72). Не узгоджуються з вимогами матеріального права й доводи позивача про порушення її прав та законних інтересів у зв`язку з видачею наказу про звільнення в період її непрацездатності, оскільки ч. 3 ст. 40 КЗпП України встановлено заборону розірвання трудового договору з особою під час її тимчасової непрацездатності лише при умові звільнення за ініціативною власника або уповноваженого ним органу. Крім того питання перебування апелянта на лікарняному так і залишилось без уваги, оскільки лікарняний лист не був прийнятий. В іншій частині позовних рішення судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки обставин справи.

ОСОБА_1 з відзивом на апеляційну скаргу товариства не зверталася.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, апеляційна скарга ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, на підставі наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 24 грудня 2019 року прийнята на посаду начальника юридичного відділу ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» на підставі строкового трудового договору № 240 від 23 грудня 2019 року з покладенням на неї виконання обов`язків згідно договору до 23 червня 2020 року включно /а. с. 8-14/.

Згідно роздруківки електронної переписки між ОСОБА_2 (директор з управління персоналом) та ОСОБА_1 , як начальником юридичного відділу, від 16 березня 2020 року судом встановлено та підтверджено факт пропонування позивачу, як начальнику юридичного відділу, через введення на території Україні карантину, реалізувати всім працівникам даного відділу можливість скористатись оплачуваною або за власний рахунок відпусткою в період з 17 березня по 03 квітня 2020 року /а. с. 185/.

16 березня 2020 року позивач подала на ім`я директора ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» С. Форда заяву про звільнення за угодою сторін з 20 березня 2020 року /а. с. 72/.

Наказом ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» за № БФ1 240-К від 17 березня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з 20 березня 2020 року з займаної посади начальника юридичного відділу за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України /а.с. 73/.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, суд першої інстанції обґрунтовано керувався вимогами ст. 12, 81 ЦПК України про те, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Доказами, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частинами 1-3 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що в ході розгляду справи не підтвердились доводи позивача про те, що директор з управління персоналом ОСОБА_2 надала ОСОБА_1 вказівку щодо написання заяви про звільнення за згодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, як і не надано суду доказів написання 16 березня 2020 року заяви позивачем про звільнення за згодою сторін під тиском, примусом чи за відсутності обопільної згоди про це робітника і роботодавця, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про бездоказовість позову в цій частині, з чим повністю погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того, судом першої інстанції також вірно встановлено, що на час прийняття наказу про звільнення 17 березня 2020 року так і до дати фактичного звільнення - 20 березня 2020 року, ОСОБА_1 не виявила наміру анулювати таку домовленість та не подавала заяву відповідного змісту.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині, що вона не обмежена строком подачі такої заяви, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки останньою не надано доказів отримання роботодавцем, та в подальшому погодження такої заяви.

Доводи апеляційної скарги про відсутність законодавчого обмеження терміну подання заяви про анулювання заяви про звільнення, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки логічно така заява повинна бути не тільки подана, але й погоджена зі сторони роботодавця, до моменту узгодженої сторонами дати звільнення.

Так, відповідно п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України трудовий договір може бути припинений за угодою сторін. Угода сторін є самостійною підставою для припинення трудового договору, яка відрізняється від припинення трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника тим, що у цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється у строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Таким чином, за угодою сторін розірвання трудового договору, укладеного як на невизначений, так і на визначений строк, допускається при досягненні домовленості між працівником і роботодавцем у будь-який час і у строк, визначений сторонами, а відтак, звільнення позивача здійснено без порушень вимог ст. 36 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, суд першої інстанції вірно керувався вимогами п. 3 постанови Кабінету Міністрів України за № 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» про те, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку.

У п. 4.2 вказаної Інструкції вказано, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

20 березня 2020 року роботодавець надіслав на адресу проживання позивача рекомендований лист № 45/П від цього ж дня, яким ОСОБА_1 повідомлено про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін з 20 березня 2020 року та нагадано про необхідність одержати трудову книжку у відділі по роботі з персоналом ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» за адресою : м. Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201-203 (6 поверх) /а. с. 74, 75/.

Цим листом також наголошено на тому, що КМУ установив на всій території України карантин з 12 березня по 03 квітня 2020 року, а тому ОСОБА_1 роз`яснено право надати письмову згоду на направлення трудової книжки поштою. Вказано, що у письмовій згоді необхідно зазначити поштову адресу на території України. Повідомлено, що з дня відправлення повідомлення роботодавець не несе відповідальності за затримку видачі трудової книжки.

Листом від 18 квітня 2020 року позивач, крім іншого, надала згоду на направлення оригіналу трудової книжки засобами пошти та для реалізації наведеного вказала адресу : АДРЕСА_1 /а. с. 120/.

У зв`язку з наведеним відповідач 24 квітня 2020 року цінним листом з описом направив, серед іншого, на адресу, зазначену позивачем, оригінал трудової книжки ОСОБА_1 . Наведене підтверджується листом № 235 від 24 квітня 2020 року, описом цінного листа та накладною № 318, квитанцією № 655 /а.с. 76 - 79/.

Дане відправлення позивачем не отримано. Доказів неможливості звернутись до відділення поштового зв`язку Укрпошта за одержанням відправлення № 318 позивачем суду не надано.

В той же час, наведене не свідчить про наявність вини в діях відповідача щодо неможливості отримання позивачем надісланого на її адресу відправлення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що провина за недбалу пересилку трудової книжки лежить на відповідачеві, у зв`язку з чим вона втрачена, спростовані викладеними обставинами справи, містяться на формальних міркуваннях та не підтверджують затримки у її видачі.

Частково задовольняючи позовні вимоги та змінюючи дату звільнення, судом першої інстанції встановлено, що 20 березня 2020 року був останнім робочим днем і днем звільнення позивача, в який вона мала ознайомитись під підпис з наказом про звільнення, отримати повний розрахунок та оригінал трудової книжки, проте, цього дня ОСОБА_1 не вийшла на роботу у зв`язку з відкриттям листка непрацездатності. Про це позивач довела до відома у телефонній розмові директора з управління персоналом ОСОБА_2 та шляхом подачі заяви від 20 березня 2020 року на ім`я генерального директора товариства С. Форда /а.с. 16/.

Судом першої інстанції в якості доказу прийнято листки непрацездатності серії АДШ № 252563 відкритого на ім`я ОСОБА_1 20 березня 2020 року та закритого 02 квітня 2020 року, серії АДШ № 252190 відкритого 03 квітня та закритого 10 квітня 2020 року, а також серії АДШ № 856110 відкритого 13 квітня 2020 року та закритого 17 квітня 2020 року /а. с. 21, 22, 23/.

Згідно ч. 3 ст. 43 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновків про зміну дати звільнення.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Так, відповідно протоколу №61 засідання комісії із соціального страхування на підприємстві /т. 1, а.с. 80/ було встановлено, що лист тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 АДШ 252563 за період з 20.03.20 по 02.04.2020 р. оформлений невідповідно до п.3.8. Інструкції про порядок заповненню листка непрацездатності, затвердженої Міністерством охорони здоров`я України, Міністерством праці та соціальної політики України, Фондам соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, Фондам соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 03.11.2004 р. за № 532/1274/136-ос/1406. Листок непрацездатності не завірений підписом головного лікаря та не засвідчений круглою печаткою закладу охорони здоров`я. Через вказане комісією було відмовлено ОСОБА_1 в призначенні допомоги по тимчасовій непрацездатності в період з 20.03.20 по 02.04.2020 р. Адже лист непрацездатності за доглядом за 1-річним сином, апелянт оформлювала не за місцем проживання (Голосіївський район м. Києва), а в Подільському районі м. Києва.

Листом №235 від 24.04.2020 р. /т.1, а.с. 76,77/ ОСОБА_1 була повідомлена про вказане рішення комісії та можливість і порядок його оскарження до відділення робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, однак, вказане рішення не було оскаржено.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду доходить висновків, що звільнення відбулось в порядку передбаченому законом, а тому позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати, а саме з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Водночас, вимога за якою судом першої інстанції прийнято рішення та яка оскаржена апелянтом ТОВ «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» є вимогою немайнового характеру, судовий збір, що підлягав би сплаті в суді першої інстанції становив 840,8 грн, за оскарження рішення суду в цій частині повинен був сплачуватись судовий збір у сумі 1 261, 20, апелянтом сплачено 3 405 грн, а тому стягненню з позивача підлягає 1261, 20 грн, поверненню надмірно сплачений - 2143, 80 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» - Наугольної Олени Володимирівни - задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2020 року - скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:

Повернути товариству з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» // надмірно сплачений судовий збір у розмірі 2143, 80 грн. /дві тисячі сто сорок три гривні вісімдесят копійок/

Стягнути з ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 / на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БФ ЕНД ГХ ТРЕВЕЛ РІТЕЙЛ ЛТД» // 1261, 20 грн. /одну тисячу двісті шістдесят одну гривню двадцять копійок/

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: