Ухвала

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 344/7206/18

провадження № 61-2977ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про припинення зобов`язання по сплаті заборгованості, стягнення безпідставно списаних грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), в якому, з урахуванням поданих уточнень, просив припинити зобов`язання по сплаті заборгованості в розмірі 203 316,89 грн, що виникла за кредитним договором № IFN0GK00640050 від 12 грудня 2006 року та додатковою угодою № 1

від 16 листопада 2016 року у зв`язку з виконанням, стягнути 500 грн безпідставно списаних грошових коштів, стягнути 18 066 грн моральної шкоди, вирішити питання про відшкодування понесених судових витрат.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2020 року позов частково задоволено, припинено зобов`язання між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № IFN0GK00640050 від 12 грудня 2006 року та додатковою угодою № 1 від 16 листопада

2016 року у зв`язку з виконанням, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 500 грн, які були безпідставно списані відповідачем з карткового рахунку позивача, 5 000 грн моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2020 року заяву представника АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Івано-Франківського міського суду, АТ КБ «ПриватБанк» 24 грудня 2020 року подало апеляційну скаргу.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без руху.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою

АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 23 січня 2020 року відмовлено.

22 лютого 2021року засобами поштового зв`язку представник

АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Демарчук Н. О. подала касаційну скаргу на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року, в якій просила Верховний Суд оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати, а справу направити до апеляційного суду для продовження розгляду.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши скаргу, подану АТ КБ «ПриватБанк» та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії, № 40160/12) вказав на обмеженість доступу до судів вищої інстанції. Право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії».

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 у розглядуваній справі, мають майновий характер та спрямовані на припинення зобов`язання по сплаті заборгованості в сумі 203 316,89 грн, стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 500 грн та відшкодування моральної шкоди в сумі 18 066 грн.

З урахуванням характеру заявлених вимог та положень статті 176 ЦПК України, ціна позову у справі № 344/7206/18 має визначатися розміром заборгованості, зобов`язання зі сплати якої позивач просить припинити, та розміром заявлених до стягнення коштів.

Таким чином ціна позову в справі № 344/7206/18 не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2021 року (2 270 грн х 250 = 567 500 грн).

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Апеляційний суд, залишаючи без руху апеляційну скаргу банку, врахував, що копія ухвали Івано-Франківського міського суду від 04 серпня 2020 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення суду була отримана АТ КБ «ПриватБанк» 17 серпня 2020 року, однак апеляційна скарга подана лише 24 грудня 2020 року. При цьому, суд надав можливість банку у встановлений строк - десять днів з дня вручення ухвали про залишення скарги без руху, вказати інші причини пропуску строку на оскарження заочного рішення суду першої інстанції.

Відмовляючи 05 лютого 2021 року у відкритті апеляційного провадження суд виходив із того, що наведені банком причини пропуску строку на апеляційне оскарження визнані неповажними, ухвала про залишення апеляційної скарги без руху вручена представнику апелянта 11 січня 2021 року, проте, у встановлений строк вимоги ухвали від 04 січня 2021 року не виконано.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, ухвалене у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, колегією суддів не встановлено, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу

Івано-Франківського апеляційного суду від 05 лютого 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у цивільній справі № 344/7206/18.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта