АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року

м. Чернівці

справа № 725/6071/20

провадження 822/317/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Литвинюк І.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 січня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 2020 року. Під час шлюбу в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час вона з відповідачем однією сім`єю не проживає. Діти залишились проживати з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної участі в житті дітей не приймає.

Позивач вважає, що з відповідача мають бути стягнуті кошти на її утримання до досягненню дітей трьохрічного віку, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дітьми.

Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та стягнути аліменти в розмірі ј частини доходу відповідача на її утримання щомісячно до досягнення дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 січня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання та виховання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до їх повноліття, в розмірі 1/3 частини доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 грудня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі ј частини доходу відповідача щомісячно до досягнення дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьох років, починаючи з 21 грудня 2020 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу аліментів за один місяць.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач повинен утримувати матеріально свою дружину, з якою проживає малолітня дитина, якій не виповнилось трьох років.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням майнового стану відповідача та обов`язку обох батьків утримувати дітей, доцільно визначити розмір аліментів на їх утримання в розмірі 1/3 частини доходу щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Також суд прийшов до висновку про стягнення аліментів в розмірі ј частини доходу відповідача на утримання позивачки ОСОБА_1 щомісячно до досягнення дітьми трьох років.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про стягнення аліментів на утримання дітей, із визначеної судом 1/3 частки від заробітку (доходу) змінити на тверду грошову суму в розмірі 960 гривень 50 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття;

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 в розмірі ј частини доходу щомісячно до досягнення дітьми трьох років скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неповно та неправильно встановив всі обставини справи, не надав оцінку доказам, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Вказує на те, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги те, що він є безробітним, бере участь у витратах на дітей, систематично перераховує кошти на картковий рахунок позивачки для її особистих потреб.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Посилається на те, що аргументи ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

06 лютого 2020 року сторони зареєстрували шлюб у Чернівецькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), актовий запис №131, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом відповідач ОСОБА_2 є батьком неповнолітних дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 8,9).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частини 1 статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частин 1, 2 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати дітей, а тому з нього на користь позивача підлягають стягненню аліменти.

Апелянт в апеляційній скарзі посилається на те, що є не працевлаштованим, при цьому, не надаючи доказів, що він будь-яким чином обмежений у працевлаштуванні, якими можуть бути, зокрема, медичні документи щодо обмеження у певних видах трудової діяльності тощо. Також не надано відповідачем доказів того, що ним приймаються заходи з метою пошуку роботи.

Посилання ОСОБА_2 на те, що він добровільно бере участь в утриманні дітей є безпідставними, оскільки пред`явлення позову про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання їх дітей.

Добровільні грошові перекази не знімають з батька обов`язок по сплаті аліментів на дітей.

Також безпідставними є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не правильно визначив розмір аліментів на утримання дітей, виходячи з такого.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 визнав обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з нього аліментів, однак не погодився з способом стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) та вважає за можливе сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі.

У разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як вбачається із вказаних норм закону спосіб стягнення аліментів визначається судом за вибором позивача, на утримання дитини, з якою вказана особа проживає.

Оскільки ОСОБА_1 просила стягувати аліменти в частці від усіх видів заробітку, тому суд правильно присудив стягнення аліментів саме у визначений позивачем спосіб (частці від доходу, заробітку) батька.

При визначенні розміру стягуваних аліментів, судом першої інстанції враховано, що частка 1/3 частини доходів відповідача забезпечуватиме необхідний та достатній рівень гармонійного розвитку дітей і такий розмір аліментів буде відповідати принципу співрозмірності, розумності та допустимості доказів, які були надані сторонами в судовому засіданні та буде забезпечувати захист інтересів та потреб дітей та відповідатиме наявності спроможності у батька таку допомогу надавати.

Та обставина, що сімейним законодавством визначений мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є безумовною підставою для стягнення саме такого розміру аліментів, оскільки при вирішенні цього спору слід насамперед враховувати інтереси дітей та їх право на достатній рівень матеріального забезпечення.

Вирішуючи спір щодо стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на обох дітей, суд першої інстанції керувався принципами захисту інтересів обох дітей, що передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1991 року. Так як на момент розгляду справи не було спростовано того факту, що діти проживають з матір`ю, тому суд правомірно стягнув на її користь аліменти на утримання обох синів.

Будь-яких доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на її користь аліментів на її утримання до досягнення дітьми трьохрічного віку суд першої інстанції виходив з того, що дружина з якою проживають діти, має право на утримання від чоловіка - батька дітей до досягнення ними трьох років.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, а тому суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що з відповідача мають бути стягнуті аліменти на дружину до досягнення дитиною трьох років.

Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2018 року у справі № 541/1208/16-ц .

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які може сплачувати відповідач на користь позивача на її утримання до досягнення їх дітьми трьох років, суд врахував, що відповідач є працездатним, інших дітей, непрацездатних дружини або батьків на утриманні не має, а тому має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини доходу щомісячно до досягнення дітьми трьох років.

У частині першій статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» визначено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

З огляду на встановлений Законом України «Про держаний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2021 року - 2189 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років, з 1 січня 2021 року - 2395 гривень.

Враховуючи розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, вартість життя, обмеження позивача у можливості самостійно працювати, у зв`язку з необхідністю догляду за дитиною, суд правильно визначив розмір утримання на дружину в визначеному судом першої інстанції розмірі, що не перевищує розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом, для відповідної соціальної групи (працездатної особи).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 27 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий М.І. Кулянда

судді: О.О. Одинак

І.М. Литвинюк