Справа № 490/9213/20
н/п 2/490/2217/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., представниці відповідача Державної казначейської служби України - Бойку О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Одеса), Державної казначейської служби України про стягнення збитків та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22.12.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Одеса), Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди (у вигляді нестягнутої за рішенням суду суми, інфляційних втрат та трьох відсотків річних) в сумі - 167019,35 грн. та моральної шкоду в сумі - 101400,00 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 28.12.2012 року по справі №1423/18836/2012 стягнуто з Кредитної спілки «Кредитний альянс» на його користь грошові кошти в сумі 71057 грн.

При цьому, позивач неодноразово, починаючи з 05 березня 2013 року, звертався до Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції з заявами про відкриття виконавчого провадження.

Вказував на систематичну протиправну бездіяльність державних виконавців, порушення ними приписів статей 18, 36, 8, 53 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції), приписів наказу Міністерства юстиції України №43/5 від 20.05.2003, яким затверджено «Положення про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень».

Така бездіяльність відповідача, на думку позивача, призвела до невиконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 28.12.2012 року по справі №1423/18836/2012 та завдала йому матеріальної та моральної шкоди.

Матеріальну шкоду (у вигляді нестягнутої суми а рішенням суду, інфляційних втрат та трьох відсотків річних) оцінив в сумі 167019,35 грн., моральну шкоду в сумі 101400,00 грн., яку просить стягнути з Державного бюджету України.

В обґрунтування стягнення матеріальної та моральної шкоди навів приписи статей 19, 56 Конституції України, статей 23, 625, 1173, 1174 ЦК України, статей 13, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Посилався на Ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.05.2019 року та від 26.12.2019 року по справі №1423/18836/2012, якими визнано протиправною бездіяльність відповідача.

Крім того, просив врахувати правову позицію Верховного Суду викладену в Постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі 686/21962/15-ц та рішення Європейського суду прав людини у справі «Харук та інші проти України».

На підтвердження своїх вимог позивачем надані такі докази: заява про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2013 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2013 року ВП №36918257; постанова про повернення виконавчого документа від 14.06.2013 року ВП №36918257; заява про надання інформаційної довідки у виконавчому провадженні №36918257 від 17.03.2017 року; інформація про виконавче провадження №36918257, отримана 22.03.2017 о 10:52; заява про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2013 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2013 року ВП №40600088; постанова про повернення виконавчого документа від 20.06.2014 року ВП №40600088; заява про надання інформаційної довідки у виконавчому провадженні №40600088 від 17.03.2017 року; інформація про виконавче провадження №40600088, отримана 22.03.2017 о 10:53; заява про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2014 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2014 року ВП №44430283; постанова про повернення виконавчого документа від 25.06.2015 року ВП №44430283; заява про надання інформаційної довідки у виконавчому провадженні №44430283 від 17.03.2017 року; інформація про виконавче провадження №44430283, отримана 22.03.2017 о 10:52; заява про відкриття виконавчого провадження від 30.12.2015 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2016 року ВП №50544664; постанова про повернення виконавчого документа від 25.11.2016 року ВП №50544664; заява про надання інформаційної довідки у виконавчому провадженні №50544664 від 17.03.2017 року; інформація про виконавче провадження №50544664, отримана 22.03.2017 о 10:51; заява про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2017 року; повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.12.2017 року; скарга від 27.12.2017 року; заява до Центрального районного суду міста Миколаєва від 17.09.2019 року; заява до Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.02.2019 року; ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.05.2019 року у справі №1423/18836/2012; ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 26.12.2019 року у справі №1423/18836/2012; заява про виправлення описок від 19.02.2020 року; ухвала Миколаївського апеляційного суду від 03.09.2020 у справі №1423/18836/2012; Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 року у справі №1423/18836/2012; виконавчий лист у справі №1423/18836/2012 виданий 05.03.2013 року; заява про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2020 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2020 року ВП №62070705; інформація про виконавче провадження №62070705, отримана 14.09.2020 о 10:14; інформація про виконавче провадження №62070705, отримана 17.12.2020 о 18:27.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 лютого 2021 року, задоволено клопотання відповідача - Центрального відділу державної виконавчої службиу м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Одеса) та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

26 січня 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача Центрального відділу державної виконавчої службиу м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Одеса), в якому позов не визнає повністю.

На обгрунтування своєї позиції зазначає, що розшук боржника можливий лише щодо боржника - фізичної особи, а в даному випадку боржником виступає юридична особа. Позивачем не надано доказів бездіяльності державних виконавців, на теперішній час виконавче провадження триває та проводяться необхідні виконавчі дії. Позивачем не доведено ні розміру, ні самого факт завдання відповідачами моральної шкоди.

02 лютого 2021 року на адресу суду надійшов відзив відповідача Державної казначейської служби України, в якому позов не визнає повністю.

На обгрунтування своєї позиції зазначає, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні). Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Зазначає, що позивачем не доведено факту завдання йому морально шкоди та його розміру, крім того вказує, що Державна казначейська служба України не може бути відповідачем в даному спорі.

В судовому засіданні представниця Державної казначейської служби України проти позову заперечила з підстав на ведених у відзиві.

Позивач в судове засідання не з`явився надав суду заяву в якій не заперечував проти розгляду справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач - Центральний відділ державної виконавчої службиу м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиці (м. Одеса), в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд проаналізував вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування сторін щодо предмета спору, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідив наявні у справі докази, встановив, що позов підлягає частковому задоволенню.

Предметом спору в даній справі є визнання неправомірною бездіяльності Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) під час виконання Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 року, згідно виконавчого листа №1423/18836/2012, виданого судом 05.03.2013 року за період з 14.05.2020 року по 17.12.2020 року в ВП №62070705.

Таким чином, суд перевіряв наявність протиправної бездіяльності відповідача в конкретний період, а саме з 14.05.2020 року по 17.12.2020 року та в конкретному виконавчому провадженні - №62070705.

Докази, в яких міститься інформація щодо діяльності відповідача за спірний період - з 14.05.2020 року по 17.12.2020 року в ВП №62070705, та які прийняті судом до уваги, це - Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 року у справі №1423/18836/2012; виконавчий лист у справі №1423/18836/2012 виданий 05.03.2013 року; заява про відкриття виконавчого провадження від 12.05.2020 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 14.05.2020 року ВП №62070705; інформація про виконавче провадження №62070705, отримана 14.09.2020 о 10:14; інформація про виконавче провадження №62070705, отримана 17.12.2020 о 18:27.

Так, Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 рокуу справі №1423/18836/2012 стягнуто з Кредитної спілки «Кредитний альянс» на користь ОСОБА_1 суму грошового вкладу за договором про залучення внеску на депозитний рахунок №25 від 05.05.2009 в розмірі 50000,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 21057,00 грн., а всього 7105,00 грн.

Вказане судове рішення набрало законної сили.

05.03.2013 року Центральним районним судом міста Миколаєва було видано виконавчий лист №1423/18836/2012 на стягнення з Кредитної спілки «Кредитний альянс» на користь ОСОБА_1 суму грошового вкладу за договором про залучення внеску на депозитний рахунок №25 від 05.05.2009 в розмірі 50000,00 грн., відсотки за користування грошовими коштами в сумі 21057,00 грн., а всього 7105,00 грн.

12.05.2020 року позивачем було направлено на адресу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) заяву про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №1423/18836/2012 від 05.03.2012 року.

Згідно з інформацією про відстеження поштового відправлення, вказана заява була вручена 13.05.2020 року.

Наступного дня 14.05.2020 року, головним державним виконавцем Центрального відділу Державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Галкіною Мирославою Андріївною було відкрито виконавче провадження, про що останньою винесена відповідна постанова.

Як вбачається з інформації про виконавче провадження, отриманої 14.09.2020 о 10:14 та 17.12.2020 о 18:27, державним виконавцем у виконавчому провадженні №62070705 вчинялися певні дії, а саме було відкрито виконавче провадження, було звернено стягнення на майно боржника, було накладено арешт на майно боржника та було приєднано виконавче провадження 62070705 до виконавчого провадження 58034031.

Інформацію щодо дій (бездіяльності) відповідача після приєднання виконавчого провадження №62070705 до виконавчого провадження №58034031 позивачем не надано.

Клопотання про витребування доказів в порядку передбаченому статтею 84 ЦПК України позивачем не заявлялось.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України.

В статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» наведено перелік органів та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень, зокрема, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Обов`язки і права виконавців наведені в статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з приписами якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Статею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено можливість накладення стягнення на кошти та інше майно боржника, про що виконавець виносить постанову.

Частинами першою та другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Таким чином, дослідженими доказами підтверджено, що відповідач в період з 14.05.2020 року по 17.12.2020 року вжив наступні заходи у виконавчому провадженні №62070705:

на виконання частин п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа - 14.05.2020 року виніс постанову про відкриття виконавчого провадження;

на виконання статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем було звернено стягнення на кошти та інше майно боржника, про що була винесена відповідна постанова;

на виконання статті 56 Закону України «Про виконавче провадження», для забезпечення реального виконання рішення, виконавцем було накладено арешт на майно боржника, про що була винесена відповідна постанова.

Частинами першою третьою статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

«Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом» - стаття 81 ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В статях 77 80 ЦПК України наведені критерії яким мають відповідати докази, це - належність, допустимість, достовірність та достатність.

Так, окремі, надані позивачем та досліджені судом докази, а саме - заява про відкриття виконавчого провадження від 05.03.2013 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 11.03.2013 року ВП №36918257; постанова про повернення виконавчого документа від 14.06.2013 року ВП №36918257; заява про надання інформаційної довідки у виконавчому провадженні №36918257 від 17.03.2017 року; інформація про виконавче провадження №36918257, отримана 22.03.2017 о 10:52; заява про відкриття виконавчого провадження від 05.11.2013 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2013 року ВП №40600088; постанова про повернення виконавчого документа від 20.06.2014 року ВП №40600088; заява про надання інформаційної довідки у виконавчому провадженні №40600088 від 17.03.2017 року; інформація про виконавче провадження №40600088, отримана 22.03.2017 о 10:53; заява про відкриття виконавчого провадження від 05.08.2014 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2014 року ВП №44430283; постанова про повернення виконавчого документа від 25.06.2015 року ВП №44430283; заява про надання інформаційної довідки у виконавчому провадженні №44430283 від 17.03.2017 року; інформація про виконавче провадження №44430283, отримана 22.03.2017 о 10:52; заява про відкриття виконавчого провадження від 30.12.2015 року; постанова про відкриття виконавчого провадження від 22.03.2016 року ВП №50544664; постанова про повернення виконавчого документа від 25.11.2016 року ВП №50544664; заява про надання інформаційної довідки у виконавчому провадженні №50544664 від 17.03.2017 року; інформація про виконавче провадження №50544664, отримана 22.03.2017 о 10:51; заява про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2017 року; повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 20.12.2017 року; скарга від 27.12.2017 року; заява до Центрального районного суду міста Миколаєва від 17.09.2019 року; заява до Центрального районного суду міста Миколаєва від 04.02.2019 року; ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.05.2019 року у справі №1423/18836/2012; ухвала Центрального районного суду міста Миколаєва від 26.12.2019 року у справі №1423/18836/2012; заява про виправлення описок від 19.02.2020 року; ухвала Миколаївського апеляційного суду від 03.09.2020 у справі №1423/18836/2012, не містять інформації щодо предмета доказування бездіяльності відповідача в період з 14.05.2020 року по 17.12.2020 року.

В зазначених документах міститься інформація щодо конкретних дій позивача та дій (бездіяльності) відповідача, які хоча і стосуються примусового виконання Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 року у справі 1423/18836/2012, але такі дії (бездіяльність) були вчинені поза межами спірного періоду, який встановив сам позивач - з 14.05.2020 року по 17.12.2020 року та в інших виконавчих провадженнях №№3918257, 40600088, 44430283, 50544664, а не в зазначеному позивачем виконавчому провадженні - №62070705.

Щодо аргументів позивача про порушення відповідачем приписів статті 53 Закону України «Про виконавче провадження», слід зазначити таке: позивачем не надано суду доказів перебування майна та коштів боржника в інших осіб, та відповідно бездіяльності відповідача в цій частині, а припущення про можливість такої, не може бути покладене судом в основу судового рішення.

Щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди суд зазначає таке:

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166 та 1167 Цивільного кодексу України за змістом яких майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Так, відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками. Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання судового рішення, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі суми боргу за виконавчим листом 71057,00 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення 80578,65 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми - 15383,65грн., всього на суму 167019,35 грн.

Проте, факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні). Невиплачені позивачеві кошти на виконання судових рішень, ухвалених на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19) та від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18).

Таким чином, оскільки розмір збитків, які позивач просив стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухвалених на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Вимога про відшкодування інфляційних витрат також не підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням судових рішень, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Інфляційні втрати за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а оскільки боржником у даному зобов`язанні є Кредитна спілка «Кредитний альянс», то саме з нього і можуть бути стягнуті відповідні суми, а не з державної виконавчої служби.

Судом не враховується посилання позивача на правову позицію Верховного Суду викладену в Постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі 686/21962/15-ц, оскільки обставини в наведеному судовому рішенні, інші ніж в справі, яка розглядається.

У зв`язку з наведеним позов ОСОБА_1 в частині відшкодування майнової шкоди не підлягає задоволенню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, та підтверджується наявними в справі та дослідженими доказами, що позивач неодноразово, починаючи з 05 березня 2013 року, звертався до Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції з заявами про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 28.12.2012 року по справі №1423/18836/2012. Понад сім років вказане судове рішення залишається невиконаним.

При цьому, ухвалами Центрального районного суду міста Миколаєва від 30.05.2019 року та від 26.12.2019 року по справі №1423/18836/2012 визнавались неправомірними дії посадових осіб державної виконавчої служби при проведенні виконавчих дій по примусовому виконанню рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 справі №1423/18836/2012, про стягнення з Кредитної спілки «Кредитний альянс» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 71057,00 грн.

Зазначеними судовими рішеннями встановлено бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в частині належного та ефективного виконання судового рішення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Оскільки судовими рішеннями встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судових рішень про стягнення коштів, тому суд прийшов до висновку, що наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування моральної шкоди.

Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок неналежного примусового виконання судового рішення про стягнення з Кредитної спілки «Кредитний альянс» на його користь грошових коштів у розмірі 71057,00 грн. та з урахуванням вимог розумності і справедливості суд вважає, що на користь позивача із Державного бюджету України підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 4500 грн.

Визначений розмір моральної шкоди відповідає засадам розумності та справедливості, з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань позивача, ступеня вини посадових осіб державної виконавчої служби у завданні моральної шкоди.

Покладаючи відшкодування завданої ОСОБА_2 моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає визначеній законодавством процедурі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.1-13, 76-83, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РННКПО НОМЕР_1 ) до Центрального відділу Державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (54001, м. Миколаїв, вул. Артилерійська, 18, ), Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), про стягнення збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РННКПО НОМЕР_1 ) завдану моральну шкоду у розмірі 4500,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін