Справа № 408/1709/17-ц
Провадження № 2/408/9/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Булгакової Г.О.

при секретарі Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Северіна-Мусієнко Тетяна Владіславівна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро», в інтересах якого діє адвокат Гашинський Михайло Артурович, про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» (далі за текстом ТОВ «Біловодськ-Агро») про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельної ділянки з незаконного володіння, посилаючись на наступне.

Позивач на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2015 року, СТА № 258578, індексний номер 45408925, є власником земельної ділянки для ведення товарного сільгоспвиробництва № НОМЕР_1 площею 8,1824 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області.

Вказує, що у 2013 році до нього, як і до інших мешканців села, звернулись представники ТОВ «Біловодськ-Агро» з пропозицією про надання йому допомоги в оформленні права власності на земельну ділянку під умовою, у подальшому, укладення між ним та відповідачем договору оренди землі. При цьому, йому було запропоновано підписати бланк договору оренди землі без позначення реквізитів земельної ділянки, її площі, вартості, строку оренди та розміру орендної плати, а також було запропоновано надати довіреність на представництво відповідачем його інтересів на оформлення права власності на земельну ділянку.

Зазначає, що тільки у січні 2016 року він отримав від відповідача примірник договору оренди землі, з якого дізнався, що строк оренди землі в ньому записаний 20 років, а також орендна плата зазначена у твердій грошовій формі з індексацією на один раз п`ять років, тоді як попередньо між ним та відповідачем була домовленість про оренду землі на три роки з орендною платою в у відсотковому відношенні від оцінки земельної ділянки зі щорічною індексацією.

Посилався на те, що на момент державної реєстрації договору оренди землі між ним та відповідачем не було досягнуто згоди щодо всіх, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотних умов договору оренди землі, і він не мав наміру укладати договір на вказаних вище умовах, зокрема на строк в 20 років . Крім того, він 09 жовтня 2015 року жодних договорів не укладав.

А тому позивач звернувся до суду із наявним позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 09 жовтня 2015 року, укладений між ним та ТОВ «Біловодськ-Агро») та витребувати з незаконного володіння відповідача вказану земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач та його представник присутніми не були, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив справу розглянути за його відсутності, позов підтримав наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача адвокат Гашинський М.А. в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову, зазначивши, що останній є безпідставним та необґрунтованим. Вказав, що в момент укладення договору оренди між позивачем та відповідачем були дотримані всі його істотні умови, а саме: строк договору, предмет договору, розмір орендної плати, спосіб та умови розрахунків. Договір було укладено за встановленою законодавством формою та належним чином зареєстровано. Представник відповідача також зазначив, що необґрунтованість позовних вимог знайшла своє підтвердження в практиці Верховного Суду України, який в своїх постановах, винесених по справам з аналогічними змістом правовідносинами та за участю відповідача ТОВ «Біловодськ-Агро» визнав позовні вимоги про розірвання договорів оренди необґрунтованими (Постанови від 20 листопада 2019 року у справах № 431/3724/16-ц та №431/3756/16-ц), та висновки якого відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковими для суду першої інстанції.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу на праві власності належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 8,1824 га, кадастровий номер :10:003:0051, розташована на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2015 року, СТА № 258578, індексний номер 45408925 та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 45410204 серії ЕКМ №761657.

З копії наданого позивачем договору оренди землі від 09 жовтня 2015 року, вбачається, що ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «Біловодськ-Агро» земельну ділянку площею 8,1824 га, у тому числі рілля - 8,1824 га строком на 20 років, договір зареєстровано Реєстраційною службою Старобільського районного управління юстиції Луганської області 09 жовтня 2015 року.

Копією Акту приймання-передачі об`єктів оренди, складеного за підписами ОСОБА_1 та директора ТОВ «Біловодськ-Агро» ОСОБА_2 , підтверджується, що на виконання умов договору оренди землі позивач передав відповідачу належну йому земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 8,1824 га, у тому числі рілля - 8,1824 га. З копії вказаного акту також слідує, що на час передачі земельна ділянка виділена в натурі та спірні питання по земельній ділянці відсутні.

З копії листа-заяви позивача до відповідача від 05 лютого 2016 року слідує, що позивач звернувся до директора ТОВ «Біловодськ-Агро» ОСОБА_2 з заявою про припинення договору оренди землі та повернення йому земельної ділянки. Як на підставу визнання договору недійсним, зазначав, що він не мав наміру укладати договір на 20 років та 09 жовтня 2015 року договір ним не підписувався.

Відповідно до копії листа від 31 березня 2016 року № 13, наданого ТОВ «Біловодськ-Агро» у відповідь на звернення позивача від 05 лютого 2016 року до вказаного сільгосппідприємства з проханням розірвати договір оренди, вбачається, що відповідач не погоджується з такою позицією власника земельної ділянки. Відповідач роз`ясняв, що договір оренди укладався на 20 років, підписаний позивачем особисто, а уповноважений представник ТОВ «Біловодськ-Агро» в особі його директора Сергієнко Ю.І. за довіреністю позивача займався оформленням права власності на позивача та в інтересах ОСОБА_1 здійснив відповідну реєстрацію вказаного договору, в зв`язку із чим поніс відповідні витрати.

З копії довіреності від 04 лютого 2015 року, реєстровий номер 197, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно уповноважив директора ТОВ «Біловодськ-Агро» ОСОБА_2 представляти його інтереси у відділі Держземагенства Біловодського району Луганської області з метою оформлення документів на земельну ділянку, яка є предметом спірних правовідносин.

Копією довіреності від 04 лютого 2015 року, реєстровий номер 198, також підтверджується, що ОСОБА_1 уповноважив директора ТОВ «Біловодськ-Агро» ОСОБА_2 представляти його інтереси у ДП «Луганський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» з метою оформлення документів на земельну ділянку.

У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За правилами статті 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі» (далі - Закон № 161-XIV).

Відповідно до статті 1 Закону № 161-XIV оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У статті 6 Закону № 161-XIV визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно з вимогами статті 13 названого Закону вказано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Істотними умовами договору оренди землі, відповідно до статті 15 Закону № 161-XIV (у редакції, чинній на час укладення спірного договору оренди землі) є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення заходів, спрямованих на охорону та поліпшення об`єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності - земельних ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування).

У статті 19 Закону № 161-XIV строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років.

З урахуванням вимог Типового договору оренди землі сторони уклали оскаржуваний договір оренди земельної ділянки 09 жовтня 2015 року.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України, як передбачено у частині першій статті 215 ЦК України.

Момент укладення договору визначено у частині першій статті 638 ЦК України, у якій зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз наведених норм дає можливість зробити висновок, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто на момент підписання договору його сторонами.

З матеріалів справи встановлено, що під час укладання спірного договору оренди земельної ділянки ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «Біловодськ-Агро» (орендар) домовилися про строк оренди земельної ділянки у 20 років, орендну плату сторону визначили в розмірі 7 564,21 грн на рік, готівковим розрахунком, визначили обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексації. Тобто, сторони спірним правочином досягли згоди з усіх істотних умов договору, передбачених статтею 15 Закону № 161-XIV.

Сторони при укладенні договору дотримувалися загальних вимог про свободу договору, передбачених ЦК України.

Відповідно до положень ст. ст.12,13,81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Надаючи всім дослідженим по справі доказам, суд констатує, що посилання позивача на те, що ним було підписано чисті бланки договору оренди землі, та мова йшла про те, що оренда землі буде строком на 3 роки і він не мав наміру укладати договір на 20 років та 09 жовтня 2015 року договір ним не підписувався, є безпідставними, оскільки жодних належних та допустимих доказів цього позивачем не надано. Навпаки, наданими позивачем по справі доказами, зокрема копіями довіреностей, спростовуються його доводи про невизнання істотних умов договору, оскільки він сам уповноважував відповідача на здійснення дій, спрямованих на реалізацію договірних умов.

Тому суд вважає, що на час підписання спірного договору оренди сторони досягли згоди з усіх його істотних умов. Підстав, які б надавали можливість визнати такий договір недійсним на час його укладення, судом не встановлено.

Позивачем не доведено існування підстав для визнання договору недійсним, оскільки в момент підписання договору його сторонами усі істотні умови були узгоджені, волевиявлення сторін було вільним, що підтверджується підписами сторін на договорі оренди землі та тим, що факт проставляння підписів на договорі не заперечується сторонами, що слідує з матеріалів справи. Тому підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Біловодськ-Агро», суд не вбачає.

При цьому суд також враховує правову позицію, яка знайшла своє відображення в постановах Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 431/3724/16-ц (№ рішення в ЄДРСР 85805017) та від 20 листопада 2019 року у справі №431/3756/16-ц (№ рішення в ЄДРСР 86035080), висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковими для суду першої інстанції.

В цих постановах по справам з аналогічними по змісту спірними правовідносинами Верховний суд зазначає, що моментом вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов, тобто на момент підписання договору його сторонами. Позивачами не доведено існування підстав для визнання договору недійсним, оскільки в момент підписання договору його сторонами усі істотні умови були узгоджені, волевиявлення сторін було вільним, що підтверджується підписами на договорі оренди землі. В зв`язку із цим підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору оренди земельної ділянки, немає.

Крім того, враховуючи, що в зв`язку з визнанням укладеного між сторонами договору оренди землі судом дійсним подальше використання відповідачем належної позивачеві земельної ділянки в межах строку оренди є законним, позовні вимоги позивача, як власника земельної ділянки, щодо витребування її з володіння ТОВ «Біловодськ-Агро» з посиланням на положення статті 391 ЦК України, суд вважає також необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

А відтак, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов з вищевказаних підстав задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, понесені ним судові витрати за подання позову згідно зі ст. 141 ЦПК України слід віднести за його рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

З задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро» (ідентифікаційний код 38325417, адреса реєстрації Луганська область, Старобільський район, с. Бутове, вул. Карла Лібкнехта, б. 24) про визнання недійсним договору оренди землі 09 жовтня 2015 року стосовно земельної ділянки для ведення товарного сільгоспвиробництва № НОМЕР_1 площею 8,1824 га, розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Біловодського району Луганської області, кадастровий номер :10:003:0051, що на праві власності належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2015 року, СТА №258578, індексний номер 45408925 та витребування вказаної земельної ділянки з володіння товариства з обмеженою відповідальністю «Біловодськ-Агро», а також стягнення з нього судових витрат, понесених позивачем при зверненні до суду, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Г.В. Булгакова