Справа № 369/2646/20
Провадження № 2/369/2653/21
РІШЕННЯ

Іменем України

23.03.2021 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Мазурик Д.С.,

за участю представника відповідача Порхун О.П,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» до ОСОБА_1 про регресне відшкодування збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про регресне відшкодування збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою,-

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

27 жовтня 2017 року о 10 год.00 хв. на авто дорозі Київ - Чоп в межах Києво - Святошинського району Київської області водій ОСОБА_1 (далі - Відповідач, ОСОБА_1 ), керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 55111», номер державної реєстрації НОМЕР_1 , що належить Державному підприємству «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» (далі - Позивач, ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця»), не був уважним, при зміні напрямку руху не переконався в безпечності маневру, не надав переваги в русі та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.

На місці скоєння ДТП інспектором поліції було складено протокол і схему місця ДТП, в яких зафіксовано учасників ДТП, власників транспортних засобів, дані про пошкодження автомобілів та винного у скоєнні ДТП.

Факт ДТП та визнання особи, винної у ДТП, підтверджується постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2017 року ОСОБА_2 у справі № 369/12404/17, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 , водія автомобіля «КАМАЗ 55111», номер державної реєстрації НОМЕР_1 .

Постанова Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2017 у справі № 369/12404/17 ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалась, і набрала законної сили.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2018 року (суддя Волчко А.Я. надалі справу було передано судді Пінкевич Н.С.) було відкрито провадження у справі № 369/3863/18. провадження № 2/369/2148/18 за позовом ОСОБА_3 до ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця», третя особа: ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

18.04.2019 року ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області (суддя Пінкевич Н.С.) у справі № 369/3863/18, провадження № 2/369/2148/18 було визнано Мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 га ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» на наступних умовах:

«Боржник визнає свою заборгованість перед Стягувачем на момент укладання цієї Мирової угоди, яка становить 287 491, 52 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто одна гривня, 52 коп.), в тому числі відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 281 645, 06 грн. (двісті вісімдесят одна тисяча шістсот сорок п`ять гривень, 06 коп.) відшкодування автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000, 00 грн. (три тисячі гривень, 00 коп.), судового збору в розмірі 2 846, 46 грн. (дві тисячі вісімсот сорок шість гривень, 46 коп.).

Боржник гарантує, що частину заборгованості, яка становить 143 745, 76 грн. (сто сорок три тисячі сімсот сорок п`ять гривень. 76 коп.), буде погашено Стягувачу протягом 5-ти робочих днів після набрання чинності Мировою угодою, шляхом перерахування цих коштів на наданий Позивачем банківський рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, картковий рахунок НОМЕР_4 (з обов`язковим зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та ІПН Стягувача).

Боржник гарантує, що решту заборгованості, яка становить 143 745, 76 грн. (сто сорок три тисячі сімсот сорок п`ять гривень, 76 коп.), він буде сплачувати на користь Стягувача протягом шести місяців в розмірі 23 957, 62 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень, 62 коп.) щомісячно, шляхом перерахування цих коштів на наданий Позивачем банківський рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, картковий рахунок НОМЕР_4 (з обов`язковим зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та ІПН Стягувана) не пізніше 25 числа кожного місяця».

На виконання ухвали Києво - Святошинського районного суду Київської області (суддя Пінкевич Н.С.) від 18.04.2019 року у справі № 369/3863/18, ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» 14.05.2019 року згідно із платіжним дорученням № 5959 на банківський рахунок Стягувача було перераховано частину заборгованості, яка становить 143 745, 76 грн. (сто сорок три тисячі сімсот сорок п`ять гривень, 76 коп.).

Надалі, на протязі шести місяців ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» перераховувало на користь Стягувача решту заборгованості в розмірі 23 957, 62 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень, 62 коп.) щомісячно, про що свідчать платіжні доручення № 6261 від 21.06.2019 року, № 6504 від 23.07.2019 року, № 6726 від 16.08.2020 року, № 7002 від 12.09.2019 року, № 7297 від16.10.2019 року, № 7589 від 13.11.2019 року.

Отже, ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» повністю погасило заборгованість в розмірі 287 491, 52 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто одна гривня, 52 коп.) перед Стягувачем.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

ОСОБА_1 продовжує перебувати з ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» в трудових відносинах, що підтверджується довідкою № 4 від 18.02.2020 року.

Ціна позову складає 287 491, 52 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто одна гривня, 52 коп.) і складається з 281 645,06 грн. відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП + 3 000,00 грн автотоварознавчого дослідження + 2 846, 46 грн. судового збору.

Попередній розрахунок судових витрат - судовий збір сплачений Позивачем у розмірі 2 874, 92 грн. згідно із платіжним дорученням № 8051 від 15.01.2020 року, і яке додається до матеріалів цієї позовної заяви.

Отже, керуючись вищевикладеним та на підставі ст. 16, ч. 1 ст. 1172 , ч. 1 ст.

1191 ЦК України, ст.ст. 1,3,4-13, ст. 19, ч. 1ст. 23, 174-177,184 ЦПК України, просив суд.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_5 , паспорт Серії НОМЕР_6 виданий 12.07.2001 року ЦСВМ Києво - Святошинського РВ) шкоду відшкодовану Державним підприємством «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща- Водиця» за вчинене ОСОБА_1 правопорушення і нанесення збитку в розмірі 287 491, 52 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто одна гривня, 52 коп.).

Судові витрати в розмірі 2 874, 92 грн. (дві тисячі вісімсот сімдесят чотири грн. 92 коп.) позивач просив покласти на Відповідача.

Відповідач подав до суду відзив, у якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Державне підприємство «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» звернулося до суду з позовом про регресне відшкодування збитків в розмірі 287 491,52 грн., завданих дорожньо-транспортною пригодою.

Він не заперечує той факт, що 27.10.2017 року на автодорозі Київ-Чоп в межах Києво-Святошинського району Київської області відбулася дорожньо- транспортна пригода за участі автомобіля «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 та автомобіля марки «КАМАЗ 55111» під його керуванням, власником якого є державне підприємство «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця». На момент вчинення ДТП він перебував і в даний час перебуває у трудових відносинах з Позивачем.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2017 року (справа №369/12404/17) він визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян в сумі 340 грн.

В той же час вимоги Позивача про стягнення з нього в порядку регресу збитків в розмірі 287 491,52 грн. та судового збору є необґрунтованими, а тому він заперечує проти позову і просить суд відмовити Позивачу в задоволенні позову, виходячи з наступного.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Законодавством встановлено обмежену відповідальність працівників за шкоду, завдану роботодавцю, і розмір такої відповідальності не може перевищувати середньомісячного заробітку. Однак позовна заява та додані до неї докази не містять розрахунку середньомісячного заробітку Відповідача, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність розміру заявлених позовних вимог обмеженням, які встановлені ст.132 КЗпП України.

Покладення на мене повної матеріальної відповідальності суперечить нормам ст. 1191 ЦК України та ст. ст. 1, 3, 130, 132, 134, 135-1 КЗпП України.

Нормою ч.1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Звертає увагу суду, що на час події ДТП, що мала місце 27.10.2017 року, у результаті якої було завдано матеріальної шкоди, він перебував із Позивачем у трудових відносинах, з огляду на це, до застосування підлягають спеціальні норми КЗпП України.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (ст.1 КЗпП України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Відповідно вимог ст. 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Відповідно до п,1 ч.1 ст.134 КЗпП працівники несуть повну матеріальну відповідальність коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. При цьому звертає увагу суду, що письмових договорів про повну матеріальну відповідальність з Позивачем він не укладав.

Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажом (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 т.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про його функціональні обов`язки як водія, відповідно до яких я можу нести повну матеріальну відповідальність перед Позивачем.

Відповідно вимог ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Як роз`яснено у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», за правилами ст. 132КЗпПзашкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Згідно вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.З, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). Позивач не довів свої вимоги належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного вище просить відмовити державному підприємству «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою судді від 01.04.2020 було відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі.

Позивач в судове засідання 02.03.2021 свого представника не направив. Державне підприємство «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» направило до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у відсутності позивача та представника. Позов підтримали та просили задовольнити.

В судове засідання 02.03.2021 відповідач та представник не з`явилися. Про час дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду невідомі. У поданому відзиві на позовну заяву просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

27 жовтня 2017 року о 10 год.00 хв. на авто дорозі Київ - Чоп в межах Києво - Святошинського району Київської області водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 55111», номер державної реєстрації НОМЕР_1 , що належить Державному підприємству «Науково-дослідний, виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», не був уважним, при зміні напрямку руху не переконався в безпечності маневру, не надав переваги в русі та вчинив зіткнення з автомобілем марки «Honda CR-V», р.н. НОМЕР_2 . Під час ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 (б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.

Факт ДТП та визнання особи, винної у ДТП, підтверджується постановою судді Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2017 року ОСОБА_2 у справі № 369/12404/17, відповідно до якої винним у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_1 , водія автомобіля «КАМАЗ 55111», номер державної реєстрації НОМЕР_1 .

Постанова Києво - Святошинського районного суду Київської області від 20.11.2017 у справі № 369/12404/17 ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржувалась, і набрала законної сили.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2018 року було відкрито провадження у справі № 369/3863/18. провадження № 2/369/2148/18 за позовом ОСОБА_3 до ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця», третя особа: ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок ДТП.

18.04.2019 року ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області (суддя Пінкевич Н.С.) у справі № 369/3863/18, провадження № 2/369/2148/18 було визнано Мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 га ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» на наступних умовах:

«Боржник визнає свою заборгованість перед Стягувачем на момент укладання цієї Мирової угоди, яка становить 287 491, 52 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто одна гривня, 52 коп.), в тому числі відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо - транспортної пригоди в розмірі 281 645, 06 грн. (двісті вісімдесят одна тисяча шістсот сорок п`ять гривень, 06 коп.) відшкодування автотоварознавчого дослідження в розмірі 3 000, 00 грн. (три тисячі гривень, 00 коп.), судового збору в розмірі 2 846, 46 грн. (дві тисячі вісімсот сорок шість гривень, 46 коп.).

Боржник гарантує, що частину заборгованості, яка становить 143 745, 76 грн. (сто сорок три тисячі сімсот сорок п`ять гривень. 76 коп.), буде погашено Стягувачу протягом 5-ти робочих днів після набрання чинності Мировою угодою, шляхом перерахування цих коштів на наданий Позивачем банківський рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, картковий рахунок НОМЕР_4 (з обов`язковим зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та ІПН Стягувача).

Боржник гарантує, що решту заборгованості, яка становить 143 745, 76 грн. (сто сорок три тисячі сімсот сорок п`ять гривень, 76 коп.), він буде сплачувати на користь Стягувача протягом шести місяців в розмірі 23 957, 62 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень, 62 коп.) щомісячно, шляхом перерахування цих коштів на наданий Позивачем банківський рахунок № НОМЕР_3 в ПАТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, картковий рахунок НОМЕР_4 (з обов`язковим зазначенням прізвища, ім`я, по батькові та ІПН Стягувана) не пізніше 25 числа кожного місяця».

На виконання ухвали Києво - Святошинського районного суду Київської області (суддя Пінкевич Н.С.) від 18.04.2019 року у справі № 369/3863/18, ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» 14.05.2019 року згідно із платіжним дорученням № 5959 на банківський рахунок Стягувача було перераховано частину заборгованості, яка становить 143 745, 76 грн. (сто сорок три тисячі сімсот сорок п`ять гривень, 76 коп.).

Надалі, на протязі шести місяців ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» перераховувало на користь Стягувача решту заборгованості в розмірі 23 957, 62 грн. (двадцять три тисячі дев`ятсот п`ятдесят сім гривень, 62 коп.) щомісячно, про що свідчать платіжні доручення № 6261 від 21.06.2019 року, № 6504 від 23.07.2019 року, № 6726 від 16.08.2020 року, № 7002 від 12.09.2019 року, № 7297 від16.10.2019 року, № 7589 від 13.11.2019 року.

ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» повністю погасило заборгованість в розмірі 287 491, 52 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто одна гривня, 52 коп.) перед Стягувачем.

Ціна позову складає 287 491, 52 грн. (двісті вісімдесят сім тисяч чотириста дев`яносто одна гривня, 52 коп.) і складається з 281 645,06 грн. відшкодування збитків, заподіяних внаслідок ДТП + 3 000,00 грн автотоварознавчого дослідження + 2 846, 46 грн. судового збору.

ОСОБА_1 продовжує перебувати з ДП «Агрокомбінат «Пуща-Водиця» в трудових відносинах, що підтверджується довідкою № 4 від 18.02.2020 року

Письмових договорів про повну матеріальну відповідальність з Позивачем ОСОБА_1 не укладав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК).

Посилаючись на наявність у цивільному праві змішаної системи деліктів, до якої входять: по-перше правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в тому числі моральна) завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою яка її завдала; по - друге, правило спеціальних деліктів, яка передбачає особливості відшкодування шкоди у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб).

Ч. 2 ст. 2 КЗпП України передбачено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюється трудовим законодавством (ч. 1 ст. 3 КЗпП України).

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст. 4 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядку, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується вплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання робот, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до вказаної правової норми саме власник підприємства є роботодавцем.

Стаття 130 КЗпП України передбачає, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.

Згідно ч. 1 ст. 131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.

Ст. 132 КЗпП України встановлено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Згідно ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов передбачених статтею 130 цього Кодексу.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 т.134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати, а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).

Позивачем не надано суду довідку про середнього місячного заробітку відповідача, внаслідок чого суд не може визначити розмір його обмеженої відповідальності.

За вказаних обставин в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

До суду наданий Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат

До судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи включаються витрати на правову допомогу адвоката, до складу яких входить:

1. Ознайомлення із справою та консультація Клієнта (Відповідача) - 2000,00 грн,, з розрахунку 1 година роботи адвоката 1000,00 грн., всього витрачено 2 години.

2. Вартість складання доповненого відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів - 4000,00 грн., з розрахунку за 1 годину роботи адвоката 1000, грн., всього витрачено 4 години.

3. Участь в судових засіданнях - 5000,00 грн., орієнтовна кількість судових засідань - 2, з розрахунку 2500,00 грн. за одне судове засідання. При розрахунку вартості судового засідання враховано віддаленість адвоката (м. Тетіїв, Київська обл.) до місця розташування суду (м. Київ, вул. Мельниченка, 1), що становить 163 км.

Загальна сума витрат становить 10 000,00 гривень.

Суду також надані докази оплати юридичних послуг адвоката

Ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Оскільки клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката з підстав їх неспівмірності від позивача не надійшли суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача витрати в розмірі 10 000,00 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 89, 206, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Державного підприємства «Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» до ОСОБА_1 про регресне відшкодування збитків завданих дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в розмірі 10000 грн (десять тисяч гривень) 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: Державне підприємство «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», , адреса вул. Полкова, 57, м. Київ, 04078.

Інформація про відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.В.Дубас