Справа № 2-6598/10
Провадження № 4-с/638/110/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Поволяєва О.В., розглянувши скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання,-

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність органу примусового виконання, в якому просила суд зобов`язати посадових осіб Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), приватного виконавця Бабенко Д.А., посадових осіб Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешт нерухомого майна, що належить їй на праві власності.

Дослідивши отримані матеріали, судом встановлені недоліки заяви, які унеможливлюють її розгляд.

Суд дійшов висновку щодо залишення заяви без розгляду з таких підстав.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначено, що 25 лютого 2021 року з Інформаційної довідки з державного реєстру прав на нерухоме майно № 245952786 їй стало відомо про наявність арештів нерухомого майна.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст. 1291 Конституції України).

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних та приватних виконавців.

ЦПК України регулює порядок оскарження до суду дій державного та приватного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язані з наявністю ухваленого за правилами ЦПКУкраїни судового рішення та з його примусовим виконанням. Відповідні положення вміщено у розділі VII цього Кодексу «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Згідно ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна були дізнатися про порушення її прав або свобод.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 06 вересня 2005 року у справі «Салов проти України» зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову «передбачений законом», є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись «законом», якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія. Крім того, ЄСПЛ підкреслює, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості й статусу тих, до кого він застосовується.

Звертаючись до суду з даною скаргою 19 березня 2021 року ОСОБА_1 зазначила, що про порушення її прав дізналась 25 лютого 2021 року, тобто з пропущенням передбаченого ч. 1 ст. 449 ЦПК України десятиденного строку звернення до суду.

Клопотання про поновлення десятиденного строку для звернення зі скаргою до суду скаржником заявлено не було.

Процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності і сторони повинні очікувати їх застосування.

Водночас за правилами ст.ст. 120, 122, 127 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на наведені вище норми та відсутність клопотання про поновлення пропущеного строку, суд дійшов висновку про залишення на підставі ч. 2 ст. 126 ЦПК України скарги без розгляду.

Застосування даного процесуального обмеження, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, є передбачуваним та таким, що відповідає принципу юридичної визначеності.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року по справі № 920/149/18.

Посилання в скарзі на отримання лише 09 березня 2021 року відповіді Шевченківського ВДВС у м. Харкові та 15 березня 2021 року Київського ВДВС у м. Полтаві Півнісно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо стану виконавчих проваджень, в розумінні ч. 2 ст. 449 ЦПК України є причиною для поновлення судом десятиденного строку для звернення зі скаргою до суду у разі подання до суду клопотання про поновлення пропущеного строку, яке скаржником подано не було.

Скарги, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, що не позбавляє скаржника в подальшому права на звернення з клопотанням про поновлення такого строку.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ст. 183 ЦПК України встановлені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

В порушення зазначених вище вимог скаржником не додано до скарги доказів надіслання (надання) її копій іншим учасникам справи (провадження).

Зважаючи на зазначене вище, на підставі положень ч. 2 ст. 126 ЦПК України суд залишає без розгляду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання.

Керуючись ст. ч. 2 ст. 126 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органу примусового виконання залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, як що її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки:http://dg.hr.court.gov.ua.

Повний текст ухвали складено «23» березня 2021 року.

Суддя О.В. Поволяєва