Провадження №4-с/359/7/2021
Справа №2-3107/2010
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.

при секретарі судового засідання Рожковій Ж.Р.,

за участю

представника скаржника ОСОБА_1

державного виконавця Пільтяй Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 скаржник ОСОБА_2 , від імені якого діє представник ОСОБА_1 , звернулась до суду із скаргою на дії державного виконавця, у якій просила суд: визнати постанову державного виконавця Пільтяй Г.В. про відкриття виконавчого провадження №34890863 незаконною та скасувати її; зобов`язати державного виконавця Пільтяй Г.В. або іншу посадову особу зняти арешт із усього майна, що належить ОСОБА_2 , на яке було накладено арешт в межах виконавчого провадження №34890863 ( а.с.1-3).

В обґрунтування скарги зазначили, що ОСОБА_2 маючи намір продати земельну ділянку в липні 2020 року, звернулася до приватного нотаріуса з метою продажу. Однак, приватний нотаріус їй відмовив, мотивуючи це тим, що ОСОБА_2 внесена до реєстру боржників, та на її земельну ділянку накладено арешт. ОСОБА_2 зазначає, що не отримувала жодного повідомлення чи листа про відкриття зазначеного вище виконавчого провадження. ЇЇ представник ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного відділу ДВС ГТУ юстиції у Київській області із заявою про ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження №34890863. Проте, відповідь на заяву державним виконавцем надано не було. 27.07.2020 року у відповідь на особисте звернення до ОСОБА_3 , який був співвідповідачем у цивільній справі №2-3107/2010 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на майно, ОСОБА_2 отримала копію виконавчого листа, що був виданий Бориспільським міськрайонним судом Київської області у справі №2-3107/2010. Таким чином ОСОБА_2 зазначає, що їй лише 27.07.2020 року стало відомо, що постанова якою відкрито виконавче провадження є незаконною та підлягає скасуванню.

Відповідно до інформації, що міститься в автоматизованій системі виконавчого провадження, виконавче провадження №34890863 було відкрите 26.10.2012. Відповідно до виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду Київської області він був виданий 14.09.2011 у справі №2-3107/2010 строк пред`явлення виконавчого листа до виконання протягом одного року. Проте, державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу Відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Г.В. отримавши зазначений виконавчий лист, всупереч ч.2 ст.25 Закону України «Про виконавче провадження» (закон 21.04.1999 чинний на час вчинення правовідносин в редакції 15.08.2012 року) відкрив виконавче провадження та почав примусове його виконання.

Ухвалою судді від 30 вересня 2020 року витребувано у Бориспільському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) належним чином завірену копію постанови державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київської області Пільтяй Г.В. від 26.10.2012 року про відкриття виконавчого провадження №34890863 та постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_2 в рамках цього ж виконавчого провадження ( а.с.29).

Представник скаржника ОСОБА_1 у судовому засіданні скаргу підтримала з мотивів, наведених в скарзі та просив задовольнити, посилаючись на те, що скаржник не отримував оскаржену постанову, а ознайомився із її змістом лише 27.07.2020 року.

Державний виконавець Бориспільського міськрайонного відділу Відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області Пільтяй Г.В. у судовому засіданні визнав обставину, що виконавче провадження було відкрито з порушенням Закону України «Про виконавче провадження». Проте, проти скасування постанови ДВС заперечив.

Правонаступник стягувача ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Однак, направив на адресу суду клопотання (а.с. 26), у якому просив суд проводити усі судові засідання без його участі. Проти заявлених вимог ОСОБА_2 не заперечує та просить Скаргу задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно вимог ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

За нормами ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч.1,6 ст. 124 ЦПК України строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.1,2ст.126 ЦПК України).

Відповідно до ч.1,2 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ч.2ст.449 ЦПК України).

Враховуючи те, що із змістом прийнятих постанов від 26.10.2012 року та 30.11.2016 року боржник ознайомився 27.07.2020 року, а направив до суду скаргу 03.08.2020 р., суд прийшов до висновку, що строк на подання скарги підлягає поновленню.

Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.08.2010 року у справі № 2-3107/2010 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено. (а.с.3-4).

14.09.2011 року на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, з зазначенням строку його пред`явлення протягом одного року, тобто до 14 вересня 2012 року (а.с.17).

Разом з тим, судом встановлено, що з копії постанови про відкриття виконавчого провадження №34890863 слідує, що державним виконавцем Бориспільського міськрайонного управління юстиції Лукічевим А.О., було відкрито виконавче провадження лише 26.10.2012 року.

Крім того, державним виконавцем 30.11.2016 року винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_2 .

З даними постановами скаржник не погоджується та вважає дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанов незаконними, оскільки стягувачем було пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV, який діяв на момент видачі виконавчого документа, примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» (закон 21.04.1999 чинний на час виникнення правовідносин в редакції від 15.08.2012) державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 6 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначаються: строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (закон 21.04.1999 чинний на час виникнення правовідносин в редакції від 15.08.2012) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч.6 ст.12 Закону).

В матеріалах справи відсутні докази того, що стягувач звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.24, п.1 ч.1 ст.26 закону «Про виконавче провадження», в редакції закону 1999 року, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення якого закінчився, про що виносить відповідну постанову.

Таким чином, та обставина, що державний виконавець Бориспільського міськрайонного управління юстиції Лукічевий А.О. відкрив виконавче провадження та почав примусове його виконання суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зокрема, слід зазначити, що у своїй практиці Європейський Суд з прав людини (рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України») вказує на те, що якщо строк поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Визнаючи дискреційні повноваження національних судів, в зазначеному рішенні Європейський Суд з прав людини зазначає, що можливість поновлення не є необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання можна також порівняти із наслідками строку позовної давності, та звертає увагу, що Європейський Суд з прав людини, тлумачачи поняття строку позовної давності, розкриває з іншого боку, а саме: як передбачене законом право правопорушника уникнути від переслідування або притягнення до суду за спливом визначеного строку після скоєння правопорушення. Строки давності, які характерні для національних правових систем держав-учасників виконують декілька цілей, в числі яких, - забезпечення правової визначеності та остаточності, попередження порушення прав осіб, які могли би бути зменшені, якщо б суди розглядали їх справи на основі доказів, що могли би бути неповними за спливом часу (див. п. 570 рішення від 20.09.2011 року у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

У відповідності до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що обраний заявник спосіб захисту відповідає завданням цивільного судочинства, та, оскільки постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження безпосередньо порушує право заявника, відкриття виконавчого провадження відбулось з порушенням чинного законодавства, а отже є неправомірною і підлягає скасуванню, і, як наслідок, підлягають скасуванню постанова про арешт майна боржника.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 10, 259, 260, 353, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Визнати постанову державного виконавця Лукічева А.О. державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції від 26.10.2012 року про відкриття виконавчого провадження №34890863 незаконною та скасувати.

Зобов`язати державного виконавця Пільтяй Ганну Василівну або іншу посадову особу Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_2 , що був накладений постановою від 30.11.2016 року в виконавчому провадженні №34890863.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 22 березня 2021 року.

Суддя: Чирка С.С.