Справа № 127/3215/21
Провадження 4-с/127/28/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Луценко Л.В.,

при секретарі судового засідання: Мутовкіній В.І.,

за участю представника стягувача - адвоката Слізяка Н.Р.,

державного виконавця Куртяк А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мазур Тетяни Ігорівни, про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мазур Тетяни Ігорівни про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, мотивуючи свої заявлені вимоги тим, що відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року у справі №127/3215/21 заяву скаржника задоволено та накладено арешт на рухоме майно колісний транспортний засіб, марки TOYOTA, моделі TUNDRA, 2005 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Забезпечення виконання ухвали суду доручено Центральному відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Ухвалу звернуто до негайного виконання.

Враховуючи, що повернення виконавчого документа без прийняття до виконання порушує його права, ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мазур Тетяни Ігорівни від 18 лютого 2021 року про повернення ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року у справі №127/3215/21 стягувачу без прийняття до виконання, а також зобов`язати старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мазур Тетяну Ігорівну або іншу посадову особу Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) забезпечити виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року у справі №127/3215/21.

У судовому засіданні стягувач ОСОБА_1 та його представник адвокат Слізяк Н.Р. заявлені вимоги підтримали та просили суд останні задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), дії якого оскаржуються, державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Куртяк А.В. заперечила щодо задоволення скарги з підстав, викладених у запереченнях. Одночасно суду повідомила, що старшого державного виконавця Мазур Т.І. звільнено з 22.02.2021.

Боржник ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилась із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, проте її неявка не є перешкодою для розгляду даної скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, виконавчого провадження, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року у цивільній справі №127/3215/21 за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Слізяка Назарія Романовича про забезпечення позову до пред`явлення позову, заяву задоволено, накладено арешт на рухоме майно колісний транспортний засіб, марки TOYOTA, моделі TUNDRA, 2005 року випуску, сірого кольору, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 . Забезпечення виконання ухвали суду доручено Центральному відділу державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Ухвалу звернуто до негайного виконання.

Згідно із повідомленням про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 18 лютого 2021 року, винесеним старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мазур Т.І., виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в ухвалі не зазначено повне найменування боржника і стягувача, їх ідентифікаційні дані. Також відсутня заява стягувача. Тому, керуючись п.6 ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 13 вказаного Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

При цьому, згідно з п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Отже, з вищевикладеного слідує, що Закон України «Про виконавче провадження» наділяє державного виконавця правом під час здійснення виконавчого провадження самостійно одержувати інформацію про боржника, в тому числі і конфіденційну (якою є ідентифікаційний номер боржника), а тому відсутність у виконавчому листі ідентифікаційного номера боржника не є підставою для повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-45цс14 та від 25 червня 2014 року у справі № 6-62цс14 (відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду).

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 471/283/17-ц (провадження № 61-331св18), від 08 травня 2019 року у справі №813/2125/16 (адміністративне провадження № К/9901/21841/18), від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/7439/14-ц (провадження № 61-31681св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 487/3774/16-ц (провадження № 61-42083св18)

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Таким чином, сама лише відсутність у виконавчому документі окремих відомостей про особу боржника не є підставою для повернення виконавчих документів без прийняття до виконання.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29.07.2020 у справі №761/20750/13-ц (провадження №61-21778св19).

Більше того, зі змісту оскаржуваного повідомлення вбачається, що державним виконавцем самостійно встановлено адреси місця проживання стягувача та боржника, хоча відповідні відомості в ухвалі суду також вказано не було.

Відтак, суд не бере до уваги посилання представника Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на відсутність у виконавчому документі ідентифікаційних даних сторін як підставу для повернення ухвали суду без прийняття до виконання.

Крім цього, зі змісту ухвали чітко вбачається, що стягувачем за ним є ОСОБА_1 , а боржником ОСОБА_2 . Вказана інформація визначена і самим державним виконавцем відповідно до змісту оскаржуваного повідомлення. Таким чином, відсутність в ухвалі зазначення повного найменування боржника і стягувача як підстава для повернення виконавчого документу є необґрунтованою та не відповідає матеріалам справи.

Щодо посилання державного виконавця на необхідність подання стягувачем заяви, то суд відхиляє відповідні аргументи з огляду на зміст ч.2 ст.157 ЦПК України, відповідно до якого примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Тобто положення ч.2 ст. 157 ЦПК України встановлюють імперативний обов`язок суду надсилати ухвалу про забезпечення позову, яка підлягає негайному виконанню, державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

У даному випадку відповідно до ухвали суду та супровідного листа 02.2021 вона була надіслана до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) для виконання накладення арешту на рухоме майно.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону не тільки на підставі заяви стягувача, але й якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом (п.3 ч.1 ст. 26 закону).

Враховуючи положення ч. 2 ст. 157 ЦПК України надсилання судом ухвали про забезпечення позову входить до кола випадків, передбачених п.3 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, відсутність заяви стягувача не могла стати підставою для повернення ухвали суду про забезпечення позову без прийняття до виконання.

Окрім того, суд звертає увагу, що пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129 1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ст. 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, державного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З наявних матеріалів справи вбачається порушення державним виконавцем прав, свобод та законних інтересів стягувача при здійсненні дій по виконанню рішення суду, тому рішення державного виконавця у формі повідомлення від 18 лютого 2021 року є неправомірним та підлягає скасуванню.

Однак, скаржник також просить суд зобов`язати уповноважену посадову особу Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) забезпечити виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року у справі №127/3215/21.

Разом із тим, згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав. При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

За ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Тому в даному випадку з метою поновлення порушеного права заявника, суд вважає за можливе зобов`язати державного виконавця відкрити виконавче провадження, не втручаючись при цьому у хід виконавчого провадження щодо примусового виконання ухвали суду уповноваженою посадовою особою Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Відтак, заявлені вимоги в скарзі знайшли часткове підтвердження в судовому засіданні та підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.1, 4, 18, 24, 27, 74 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.13, 260, 261, 353, 354, 447, 451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати повідомлення старшого державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Мазур Тетяни Ігорівни від 18 лютого 2021 року про повернення ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року у справі №127/3215/21 стягувачу без прийняття до виконання.

Зобов`язати уповноважену посадову особу Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) відкрити виконавче провадження з виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 10 лютого 2021 року у справі №127/3215/21.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду складено 23 березня 2021 року.

Суддя