Справа № 202/7027/20
Провадження № 2-о/202/27/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2021 року місто Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Терещук Л.І., представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Єрмілка А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та факту помилки в правовстановлюючому документі (заінтересована особа - Дніпровська міська рада), -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності його батьку ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 1993 року, виданого Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова, а також встановити факт помилки у написанні в зазначеному свідоцтві внаслідок неправильного перекладу з російської на українську мову назви вулиці, на якій знаходиться нерухомість, а саме замість неправильно зазначеної « Тополева » вважати вірним «Тополина» в Індустріальному районі міста Дніпра.

Зазначені вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько, ОСОБА_3 .

У встановлений законом шестимісячний строк після смерті батька він звернувся з заявою про прийняття спадщини.

Однак постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної конторі Леон І.О. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину - квартиру АДРЕСА_1 , яка залишилася після смерті батька.

Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована тим, що згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 13.08.2017 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління у Дніпропетровській області, прізвище, ім`я та по батькові померлого « ОСОБА_3 ». У той час як згідно зі свідоцтвом про право власності на житло, виданим 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_3 . Згідно з довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 19.04.2016 року за № 5091 в інвентаризаційній справі станом на 31.12.2012 року також містяться відомості про право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 . Крім того, нотаріусом було зазначено, що згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на території міста Дніпра вулиця «Тополева» відсутня та є вулиця Тополина.

Заявник вважає, що помилкове зазначення в свідоцтві про право власності на житло по батькові ОСОБА_3 як « ОСОБА_3 » та назви вулиці «Тополева» замість «Тополина» обумовлено неправильністю перекладу з російської на українську мову.

На зазначену заяву представником заінтересованої особи - Дніпровської міської ради були надані письмові пояснення, в яких зазначається, що нотаріусом не були витребувані всі необхідні відомості та правовстановлюючі документи, які підтверджують право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим відмова у вчиненні нотаріальної дії є передчасною. Крім того, вважає, що заявником не доведено неможливість виправлення помилок у правовстановлюючих документах у позасудовому порядку.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 заяву підтримав.

Представник заінтересованої особи - Дніпровської міської ради Єрмілко А.А. в судовому засіданні просив прийняти рішення на розсуд суду відповідно до закону.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника ОСОБА_3 .

8 лютого 2008 року заявник звернувся до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Леон І.О. від 2 квітня 2019 року було відмовлено у видачі заявнику свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з розбіжностями у написанні по батькові спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло, виданому 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру АДРЕСА_1 , та в свідоцтві про смерть, а також у зв`язку з відсутністю в місті Дніпрі вулиці «Тополева».

Як вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом ім. С.М. Кірова на підставі розпорядження (наказу) від 19 квітня 1993 року № 70 було видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначено перелік фактів, які встановлюються у судовому порядку.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути також встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд вважає, що факт належності ОСОБА_3 свідоцтва, виданого 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру АДРЕСА_1 , підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів: довідкою з місця проживання та домовою книгою, згідно з якими ОСОБА_3 за життя був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а також копією його трудової книжки, з якої вбачається, що він працював на Дніпропетровському вагоноремонтному заводі імені С.М. Кірова, саме яким було 19 квітня 1993 року видано свідоцтво, та відміткою в паспорті заявника, ОСОБА_2 , про реєстрацію за цією адресою з 18.05.1993 року по 15.05.2007 року.

Отже, в суду немає підстав сумніватися у правдивості тверджень заявника щодо належності його батькові, ОСОБА_3 , свідоцтва про право власності на житло, яке було видано 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_3 .

Враховуючи наведене, суд вважає можливим задовольнити заяву ОСОБА_2 в частині встановлення факту належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вищевказаного свідоцтва про право власності на житло.

Разом із тим, суд вважає такою, що не підлягає задоволенню заяву ОСОБА_2 в частині встановлення факту помилки у написанні в правовстановлюючому документі - свідоцтві про право власності на житло внаслідок неправильного перекладу з російської на українську мову назви вулиці, на якій знаходиться спадкове майно, а саме, що замість « Тополева » слід вважати вірною назву вулиці «Тополина», оскільки встановлення такого факту не належить до компетенції суду, який не вправі вносити зміни чи визнавати факти помилок у документах, зокрема правовстановлюючих, які видаються іншими органами.

Крім того, суд звертає увагу, що підставою видачі Дніпропетровським вагоноремонтним заводом ім. С.М. Кірова свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 було розпорядження (наказ) № 70 від 19 квітня 1993 року. Однак заявником не надано доказів, що в такому розпорядженні (наказі) назву вулиці було зазначено саме як «Тополина».

Отже, в задоволенні заяви ОСОБА_2 в частині встановлення факту помилки у написанні в правовстановлюючому документі назви вулиці слід відмовити.

Відмовляючи в задоволенні заяви в цій частині, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судом може бути встановлений факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документа про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні встановлена належність батьку заявника, ОСОБА_3 , свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.04.1993 року Дніпропетровським вагоноремонтним заводом імені С.М. Кірова на квартиру АДРЕСА_1 , право власності ОСОБА_3 на це майно було в установленому на той час порядку зареєстроване бюро технічної інвентаризації, згідно з рішенням виконавчого комітету міської ради «Про затвердження переліку найменувань проїздів та об`єктів, розташованих на території міста Дніпра» від 22.05.2018 року № 411 вулиця «Тополевая» (назва російською мовою) в Індустріальному районі міста Дніпра найменована українською мовою як «Тополина», при цьому з цього рішення виконкому вбачається, що вперше найменування на державній мові вулиць, площ та провулків міста було затверджено 17.07.1997 року, тобто після видачі вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, та на сьогодні заявнику неможливо одержати правовстановлюючий документ на квартиру з вірною назвою вулиці, оскільки відповідно до листа АТ «Дніпропетровський завод з ремонту та будівництва пасажирських вагонів», яке є правонаступником Дніпропетровського вагоноремонтного заводу ім. С.М. Кірова, житловий фонд переданий підприємством до комунальної власності облдержадміністрації, спір щодо права заявника на спадкування майна після смерті батька відсутній, належність спадкодавцеві на праві власності нерухомого майна, яке фактично розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , ніким не заперечується, суд вважає, що в даному випадку належним способом підтвердження прав заявника може бути встановлення судом факту володіння ОСОБА_3 цим майном на праві власності.

Між тим, заявником такі вимоги у цій справі не заявлялися, а відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог.

Отже, у зв`язку з наявними розбіжностями в назві вулиці, що зазначена в правовстановлюючому документі, та на якій фактично знаходиться нерухоме майно, неможливістю на теперішній час внести зміни до правовстановлюючого документа або отримати новий правовстановлюючий документ, за відсутності спору щодо належності нерухомого майна спадкодавцеві та права заявника на спадкування, заявник не позбавлений можливості звернутися до суду з заявою про встановлення факту володіння ОСОБА_3 за життя на праві власності нерухомим майном, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 319 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту належності правовстановлюючого документа та факту помилки в правовстановлюючому документі (заінтересована особа - Дніпровська міська рада, місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 57) задовольнити частково.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтва про право власності на житло від 19 квітня 1993 року, виданого Дніпропетровським вагоноремонтним заводом ім. С.М. Кірова на підставі розпорядження (наказу) від 19 квітня 1993 року № 70.

В іншій частині заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.Ю. Марченко