"23" березня 2021 р.
Справа № 642/2316/20
2/642/402/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 березня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова (діє на підставі п.3 розділу ХІІ прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 30.09.2016р.) в складі:
головуючого судді - Ольховського Є.Б.
при секретарі - Алімурадовій Т.Я.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради , 3-і особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей по Холодногірському району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради про визнання права на приватизацію, визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло частково недійсним
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради про визнання права на приватизацію, визнання розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на житло частково недійсними. В обґрунтування вимог позивач вказала, що з боку органу приватизації під час прийняття Розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.06.2004 р. № 4452та виданні свідоцтва про право власності на житло від 22.06.2004 р. реєстр. № 4-04-216594 на ім`я її сина було порушено вимоги ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», не було отримано письмову згоду головного наймача квартири ОСОБА_3 - батька позивача, а передача квартириу власність синові позивача у частці 1/1 порушує охоронюване законом право позивача на приватизацію комунального майна.
Ухвалою від 06.05.2020 р. відкрито загальне позовне провадження у справі, залучено до участі у цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Службу у справах дітей по Холодногірському району Департаменту Служб у справах дітей Харківської міської ради.
Ухвалою від 06.05.2020 р. витребувано у Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.06.2004 р. №4452.
10.06.2020 року з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР надійшла заява, в якій вони зазначили, що витребувана судом інформація знаходиться в КП «ХМ БТІ».
Ухвалою від 30.06.2020 р. витребувано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» розпорядження відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.06.2004 р. №4452.
Відповідач надіслав суду відзив на позовну заяву в якій вказали що ОСОБА_1 14.05.2004 року вже скористалась своїм правом на приватизацію і добровільно погодилась на приватизацію спірної квартири на свого сина. В задоволенні позову прохали відмовити за спливом строків позовної давнини.
Ухвалою від 14.12.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив, доказів, на підтвердження поважності причини неявки або заяву про відкладення судового засідання до суду не надав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, беручи до уваги, наявність у матеріалах справи достатніх доказів для вирішення справи по суті, вважає можливим розглянути справу без участі представника відповідача з урахуванням поданого відзиву на позов.
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав та проти його задоволення не заперечував.
Представник служби в справах дітей , після допиту ОСОБА_2 , проти задоволення позову не заперечував.
Дослідивши надані сучасниками справи докази, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що у 1999 році батько позивача, ОСОБА_3 , приватизував на підставі розпорядження органу приватизації житлового фонду ВАТ «Харківський тракторний завод» від 05.04.1999 р. № 891, квартиру АДРЕСА_1 в спільну сумісну власність між позивачем та батьками позивача, що підтверджується копією листа Управління комунального майна та приватизації від 08.07.2019 р. № 6609, свідоцтвом про право власності на житло та технічним паспортом.
У 2003 році рішенням виконавчого комітету Орджонікідзевської районної Ради міста Харкова «Про затвердження протоколу засідання громадської районної комісії з житлових питань» виконавчий комітет районної ради вирішив погодитися з пропозиціями громадської районної комісії з житлових питань та затвердити Протокол від 26.02.2003 р. № 2 відповідно до якого позивачу та батьку позивача надали квартиру, це підтверджується копією рішення виконавчого комітету Орджонікідзевської районної ради міста Харкова «Про затвердження протоколу засідання громадської районної комісії з житлових питань» та копією Протоколу від 26.02.2003 р. № 2.
У 2004 році позивачем було написано заяву про те, що позивач не заперечує проти участі у приватизації вищезазначеної квартириїї сином. Про результати приватизації позивач не цікавився, жодних документів на руках не мав.
У 2019 році позивач дізнався, що зазначена квартира, в тому числі її частка, не належить йому, а належить у повному обсязі на праві приватної власності синові позивача на підставі свідоцтва, виданого на підставі розпорядження.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з п.п. 1-3 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Одним із конституційних прав громадян є право на житло. Гарантіями здійснення цього права є обов`язок створення державою умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду; надання державою та органами місцевого самоврядування відповідно до закону житла безоплатно або за доступну плату (ч. 1, 2 ст. 47 Конституції України)
Права і свободи людини закріплюються і в міжнародних актах, які є частиною національного законодавства України, у разі надання Верховною Радою України згоди на їх обов`язковість (ч. 1 ст. 9 Конституції України).
Загальна декларація прав людини 1948 року передбачає право кожної людини на такий життєвий рівень, який є необхідним для підтримання здоров`я і добробуту її самої та її сім`ї. У Декларації зазначено, що необхідний життєвий рівень забезпечує, зокрема, житло (пункт 1 статті 25). Аналогічне положення міститься в пункті 1 статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради УРСР від 19 жовтня 1973 року № 2148-VIII, в якому, крім вказаного, закріплено обов`язок держав - учасників Пакту вживати необхідних заходів для забезпечення здійснення такого права. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.
Отже, право людини на житло є загальновизнаним.
Згідно з Конституцією України це право, як і інші конституційні права, є невідчужуваним, непорушним і рівним для всіх без будь-яких обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України). Воно не може бути скасоване і обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч. 2 ст. 22, ч. 1 ст. 64 Конституції України).
Однією з засад правової системи України є визнання і дія принципу верховенства права. У Рішенні від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо (абз. 2 пп. 4.1 п. 4 мотивувальної частини).
Відповідно до частини другої статті 8 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти повинні прийматися на основі Конституції України і мають відповідати їй.
Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон) визначає правові основи приватизації житла як один зі способів набуття його у власність. Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення їх до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин (преамбула Закону).
Відповідно до Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється шляхом його відчуження на користь громадян України у спосіб безоплатної передачі їм квартир (будинків), кімнат у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю, а також продажу надлишків загальної площі квартир (будинків) громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов (ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 3 Закону).
Встановлення зазначеної санітарної норми для безоплатної приватизації житла є законодавчою гарантією держави забезпечити справедливу передачу громадянам України у власність державного житлового фонду на рівних умовах і в рівних розмірах.
Відповідно до ст. 5 Закону умовами безоплатної передачі наймачеві та членам його сім`ї квартири (будинку), що підлягає приватизації, є відповідність загальної площі квартири (будинку) нормі, передбаченій абз. 2 ч. 1 ст. 3 Закону, якщо загальна площа квартири менше площі, яку має право отримати сім`я наймача безоплатно, наймачу та членам його сім`ї видаються житлові чеки, сума яких визначається виходячи з розміру недостатньої площі та відновної вартості одного квадратного метра.
Отже, безоплатна приватизація державного житлового фонду обумовлюється загальною площею квартири (будинку), в якій постійно проживає наймач та члени його сім`ї, і санітарною нормою загальної площі, що підлягає приватизації, та не обмежується кількістю квартир (будинків) державного житлового фонду, площа яких відповідає зазначеній санітарній нормі.
Тому громадяни України мають право використати житлові чеки для приватизації державного житлового фонду у повному обсязі незалежно від того, вкладається в санітарну норму загальна площа однієї чи кількох квартир (будинків).
Тобто, якщо площа займаної квартири (будинку) менша санітарної норми, то громадянин України має право використати залишок житлового чека для приватизації іншої квартири (будинку) державного житлового фонду, наймачем якої він є, або частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4 Закону).
Наведене кореспондується з Житловим кодексом Української РСР (далі - Кодекс). Згідно з нормами статті 48 Кодексу жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України, при цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки (частина перша); при передачі громадянами житла, яке перебуває у їх приватній власності, органу, який здійснює поліпшення житлових умов, вони мають право на одержання житла у межах встановленої норми жилої площі (частина друга); громадяни, які одержали житло у державному фонді на цих умовах, мають право на його приватизацію відповідно до вимог чинного законодавства (частина третя).
Системний аналіз наведених положень Закону та Кодексу дає підстави для висновку, що право громадянина України на приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз у повному обсязі, якщо він повністю використав житловий чек та у його власність передано загальну площу житла, що відповідає встановленій санітарній нормі і, відповідно, номінальній вартості житлового чека, незалежно від того, відповідає ця площа одній квартирі (будинку) чи кільком.
Також це вбачається зі змісту пункту 5 статті 5 Закону, згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз. Одноразовість приватизації житла законодавець обумовив номінальною вартістю житлового чека, а не кількістю квартир (будинків), площа яких відповідає цій вартості і встановленій санітарній нормі.
Отже, для приватизації житлового фонду житлові чеки вважаються використаними повністю, якщо у власність наймача і кожного члена його сім`ї безоплатно передано з загальну площу квартири (будинку) з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю. Так само житловий чек є використаним у повному обсязі один раз, якщо його залишок після безоплатної приватизації житла, площа якого менша санітарної норми, використано для придбання частки майна державних підприємств, земельного фонду (стаття 4, пункт 2 статті 5 Закону) або весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Таким чином тільки повне використання житлових чеків є фактом реалізації одного разу права на безоплатну приватизацію житла, передбаченого пунктом 5 статті 5 Закону.
Аналогічна думка викладена у Рішенні Конституційного Суду України від 10 червня 2010 року № 15-рп/2010, шо є офіційним тлумаченням ч. 5 ст. 5 Закону, згідно з яким положення ч. 5 ст. 5 Закону треба розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо:громадянин України повністю використав житловий чек для приватизації житла у державному житловому фонді, і у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу однієї квартири (будинку), що перевищує встановлену санітарну норму, з оплатою вартості надлишкової загальної площі приватизованого житла;у власність наймача і кожного члена його сім`ї передано загальну площу житла, меншу ніж встановлена санітарна норма, а залишок житлового чека використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду;весь житловий чек використано для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного житлового фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.
Також, відповідно до роз`яснення Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 4 жовтня 2002 року за № 4/2-696 «Про приватизацію житла, отриманого в порядку поліпшення житлових умов, за рахунок залишків житлових чеків» громадяни мають право скористатися правом приватизувати житло в повному обсязі один раз. Таке право може бути використано повністю і по частинах.
Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» терміну дії житлових чеків не визначає, тобто скористатись ними можливо у будь-який час.
Враховуючи те, що при приватизації вищезгаданої квартири приймало участь три особи (позивач, батько і матір позивача), то розмір житлової площі квартири, яка може бути приватизована позивачем, буде обчислюватися шляхом ділення залишку його норми безоплатної приватизації на загальну площу квартири і складає частку 3/10 у розмірі 15,06 кв.м.
Стаття 8 Закону визначає такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сім`ї, за якими зберігається право на житло.
Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Орган приватизації, прийнявши вказане Розпорядження та видавши Свідоцтво на Квартиру лише на ім`я сина позивача порушив вимоги ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», так як батько позивача не надавав письмову згоду на проведення приватизації вказаної квартири в інтересах сина позивача, а як вже було зазначено батько був головним наймачем Квартири та також мав право на її приватизацію, тому батько позивача як повнолітній член сім`ї мав надавати згоду на проведення приватизації вказаної квартири в інтересах сина позивача.
Посилання представника відповідача на використання позивачкою свого права на приватизацію позначене в письмовій заяві від 14.05.2004р. судом визнається непереконливим оскільки ОСОБА_1 суто математично не витратила належних їй для безкоштовної приватизації норм нерухомої площі. Суд погоджується з доводами позивачки щодо її дій під впливом помилки під час написання вказаної заяви. Вказана помилка в частині обізнаності позивачкою про збереження у неї залишку житлових чеків стала відома тільки з листа від 08.07.2019 року в зв`язку з чим суд вважає що перебіг строків позовної давнини повинен рахуватись з липня 2019 року.
Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача з огляду на вказані вище висновки суду та через те, що відповідачем не надано суду доказів, які спростовують доводи позивача, тому, оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача законні та обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Згідно до вимог ст.. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягнення з відповідача на користь позивачки.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, ст. ст. 3,5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» -
В И Р І Ш И В:
Позовну заяву задовольнити.
Визнати Розпорядження Відділу приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна виконавчого комітету Харківської міської ради від 22.06.2004 р. № 4452 та Свідоцтво про право власності на житло від 22.06.2004 р. реєстр. № 4-04-216594 недійсними в частині залишку ОСОБА_1 норми безоплатної приватизації у розмірі 3/10 частки квартири, що становить 15,06 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право на приватизацію квартири за адресою: АДРЕСА_2 в межах її залишку норми безоплатної приватизації у розмірі 3/10 частки квартири, що становить 15,06 кв.м.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Згідно до ч. 11 ст. 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 23.03.21р.
Суддя Є.Б. Ольховський