Дата документу 22.03.2021 Справа № 323/669/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №323/669/20 Головуючий у 1 інстанції Мінаєв М.М.
Провадження № 22-ц/807/672/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У березні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначено, що за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19.10.2011 року ОСОБА_1 зобов`язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 06 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Однак позивач вважає, що станом на час звернення до суду такий розмір аліментів не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зазначена сума є значно меншою за мінімально встановлений законом розмір аліментів.

Просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з 400,00 грн. щомісячно, на аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2020 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року у справі №22-4906/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з стягнення аліментів у твердій грошовій сумі на стягнення аліментів у частці від доходу (заробітку) платника.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1300 грн. на місяць.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

В силу вимог ст. 181 ч. 3 СК України в редакції закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом стягувача аліментів.

Положеннями ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Положеннями статті 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року з відповідача ОСОБА_1 стягнуто на користь позивача ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 400,00 грн. щомісячно, починаючи з 06 липня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Станом на час розгляду справи відповідач перебуває в іншому шлюбі - з ОСОБА_5 , від якого має сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, дружина відповідача вагітна другою дитиною.

Факт батьківства щодо ОСОБА_3 , а також наявності обов`язку сплачувати аліменти відповідач не оспорює.

Відомостей про наявність заборгованості зі сплати аліментів суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розмір аліментів, присуджених з відповідача за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 19 жовтня 2011 року не відповідає як рекомендованому, так і мінімально гарантованому розміру аліментів, встановлених законом на час нового звернення позивача до суду, що як таке є підставою для приведення розміру аліментів у відповідність з чинним законодавством.

При цьому, вирішуючи питання про частку доходу, яку належить стягувати з відповідача в рахунок аліментів, суд виходив з того, що матеріальний стан відповідача з 2011 року покращився.

Колегія суддів в повній мірі з вказаним висновком суду погодитися не може з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «Ю БІ СІ Сервіс Інтернешнл» 07.12.2020 року з 05.05.2016 року та займає посаду заступника начальника департаменту.

За період з 01.09.2020 року по 30.11.2020 року його місячний дохід, після утримання обов`язкових платежів, становив від 10258,47 грн. до 13473,86 грн.

При цьому, судом першої інстанції не було враховано, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває три дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та дружина ОСОБА_5 (а.с.8, 61-62).

Крім того, станом на час звернення до суду з апеляційною скаргою у відповідача народилася дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків (ч.3 ст.70 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13

Колегія суддів не погоджується в повній мірі з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 саме у розмірі ј частини.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції не врахував матеріальне становище платника аліментів, на утриманні якого перебуває ще двоє дітей та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду від 16.09.2020 року є не доречним, оскільки висновки зроблені в іншій справі, у якій у відповідача не перебувала на утриманні така кількість осіб.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції не враховано матеріальний стан відповідача, середньомісячний дохід якого в середньому, згідно довідки про доходи, становить 10 300 грн. на місяць, а на його утриманні перебуває три дитини та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Крім того, поза увагою суду залишилася та обставина, що позивачем не надано доказів відносно погіршення її матеріального стану.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права, а саме без встановлення фактичних обставин справи, як це передбачено ст. 265 ЦПК України., та зміні в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , шляхом зменшення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з 1/4 до 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, що забезпечить рівні права дітей ОСОБА_1 на утримання батьком.

Разом з цим не підлягають задоволенню вимоги скаржника про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі з огляду на приписи ч.3 ст. 181 СК України, відповідно до якої за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того із батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про зміну рішення районного суду в частині розміру аліментів, що підлягає стягненню на утримання дитини.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.п.3.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 11 грудня 2020 року у цій справі змінити в частині визначення розміру аліментів, що підлягають до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , зменшивши розмір аліментів, що підлягає до стягнення з 1/4 до 1/8 частини від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: