Справа № 490/2527/20
Провадження № 2/522/3048/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Лисенко А.О.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про стягнення коштів відповідно до ст.625 ЦК України

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду м. Миколаїв надійшов позов ПАТ «СК «ВУСО» до ОСОБА_1 про стягнення коштів у розмірі 91 497,53 грн. відповідно до ст.625 ЦК України починаючи з 22.04.2020р. і до моменту виконання судового рішення виходячи із суми боргу у розмірі 49 430,18 грн. В обґрунтування позову посилається на наступне:

02.04.2013р. апеляційний суд Миколаївської області за результатом розгляду справи №784/1220/13 ухвалив №2-ц-12/2027/10 :

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 грудня 2012 року скасувати та постановити нову ухвалу. Заяву приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про поворот виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року задовольнити. Зобов`язати ОСОБА_1 повернути приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» 49 430 грн.18 коп. безпідставно стягнуті за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року.

Таким чином позивач посилається на виникнення у відповідача як боржника зобов`язання по виплаті коштів. Проте останній не виконую рішення суду та дані кошти не сплачено на користь позивача. 16.04.2014р. з метою примусового виконання рішення суду Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №42949445 на підставі виконавчого листа №2-ц-12/2027/10 від 28.08.2013р. рішення суду не виконано. Таким чином датою прострочення зобов`язання є 03.04.2013р., а тому позивач просить застосувати наслідки ст..625 ЦК України та стягнути з відповідача 3% річних 10 460,35 грн. та індекс інфляції у розмірі 81 037,18 грн., а всього-91 497,53 грн.. Також просить нараховувати 3% річних та інфляційні витрати за прострочення зобов`язання органом, який здійснює примусове виконання рішення суду, до моменту виконання рішення виходячи з суми боргу 49 430,18 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14.09.2020р. матеріали позову передано за підсудністю до Приморського районного суду м.Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.11.2020р. зазначена справа прийнята до розгляду та відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження з призначення до судового розгляду на 15.12.2020р.

27.11.2020р. до суду надійшли збільшення позовних вимог від представника позивача, за яким просять стягнути з відповідача 3% річних та інфляційні витрати за прострочення зобов`язання за період з 03.04.2013р. по 31.10.2020р. у розмірі 11 243,32 грн. +83 656,76 грн-94 899,08 грн.(а.с.41-42). Також просить суд розглянути справу за відсутність представника позивача.

У зв`язку з відсутністю належного фінансування на відправку поштової кореспонденції та неотримання відповідачем належної копій позову додатками і ухвали, судове засідання відкладено на 22.01.2021р. з метою повторного сповіщення сторін.

28.12.2020о до суду надійшов лист від представника позивача , яким повідомлено телефон відповідача та докази про направлення копію позову.

12.01.2021р. до суду надійшла заява від ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи, з яким його було ознайомлено 14.01.2021р.

22.01.2021р. до суду відповідач подав відзив на позов, яким просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що постановою Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) закінчено виконавче провадження на підставі п.13 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження». У ході здійснення виконавчих дій відповідачем було добровільно сплачено 1630,20 грн. згідно квитанцій. На думку відповідача саме державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені законом заходи примусового виконання рішень суду тобто тягар відповідальності щодо своєчасного та ефективного вчинення виконавчих дій несе державний виконавець. А тому не вважає себе винний у невиконанні рішення суду.

Також вважає що дане рішення суду не може бути підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків відповідно до положень ст..11 ЦК України. Отже судове рішення забезпечує виконання зобов`язань, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує таке зобов`язання .а ст..625 ЦК передбачає відповідальність за договірні правовідносини, а з рішення суду на його думку зобов`язальні правовідносини не виникають, а тому до таких правовідносинах не можуть застосовуватись норми ст..625 ЦК України. Крім того відповідач зазначив що позивачем також пропущено і строк позовної давності, які він просить застосувати в окремій заяві.

22.01.2021р. від представника позивача надійшла відповідь на відзив, за яким зазначив, що весь час відповідач з 2013р. працював в органах прокуратури та не виконав добровільно обов`язок щодо сплати боргу та таким чином свідомо уникає від виконання рішення суду. У п.53 рішення від 29.06.2004р. у справі «Войтенко проти України» Суд нагадав, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання в право на мирне володіння майном, що викладене в пар.1 ст.1 Першого протоколу до конвенції. Крім того положення ст.625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть безпосередньо виникати з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. При цьому посилається на висновки ВП ВС від 16.05.2018р. у справі №14-16ц18 (№686/21962/15-ц). Таким чином приписи ст.625 ЦК поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі вили зобов`язань. А відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем. Крім того ВП ВС у постанові від 10.04.2018р. у справі №910/10156/17 вказала, що приписи ст.625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань . Також зазначив про переривання позовної давності згідно ст.264 ЦК України, оскільки 26.06.2020р. відповідачем було перераховано відповідачу 200 грн. за рішенням суду, тому вимога про застосування строку позовної давності на його думку є безпідставною та не підлягає задоволенню. Таким чином розмір основного зобов`язання з урахуванням сплачених відповідачем 1630,20 грн. становить 47 799,98 грн. Також зазначив на збільшення позовних вимог від 27.11.2020р. інфляційне збільшення становить 72 773,20 грн. та 3% річних - 10 987,67 грн.

У судовому засіданні відповідач надав свої пояснення по суті справи, та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, що зазначені у відзиві. Також просив застосувати строки позовної давності. Суд оголосив перерву по справі у зв`язку з клопотанням відповідача про право на ознайомлення з відповіддю на відзив до 16.02.2021р.

16.02.2021 у зв`язку з знаходженням судді у відпустці засідання відкладено на 01.03.2021р.

01.03.2021р. представник позивача в судове засідання не з`явився, наддавши заяву про розгляд справи у їх відсутність, не з`явися і відповідач, який надіслав до суду заяву про відкладання судового засідання у зв`язку з хворобою, яке суд задовольнив та відкладено на 19.03.2021р.

У судове засідання 19.03.2021р.не з`явились представник позивача, надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутність та відповідач, який знов надіслав заяву про відкладання засідання у зв`язку з захворюванням.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

У пункті 3 частини першої статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. При цьому учасники справи зобов`язані, зокрема, виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строк.

При цьому зазначає, що відповідно до ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Суд надав можливість у повній мірі відповідачу скористатись правом доступу до суду.

Згідно ч.1 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки учасника справи до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки відповідача, суд має право розглянути справу по суті .

Згідно ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів .

Таким чином правове значення має лише належне повідомлення відповідача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання .

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі "Осман проти Сполученого королівства" та від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення 23.03.2021 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши учасників справи, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що апеляційний суд Миколаївської області за результатом розгляду справи №784/1220/13 02.04.2013р. ухвалив ( №2-ц-12/2027/10 ) :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк" задовольнив. Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 18 грудня 2012 року скасувати та постановив нову ухвалу.

Заяву приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про поворот виконання рішення апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «ВУСО» 49 430 грн.18 коп. безпідставно стягнуті за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 09 грудня 2010 року.

Таким чином зазначене рішення суду набрало законної сили 02.04.2013р.

16.04.2014р. з метою примусового виконання рішення суду Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) відкрито виконавче провадження №42949445 на підставі виконавчого листа №2-ц-12/2027/10 від 28.08.2013р. про стягнення ОСОБА_1 49 430,18 грн.

Відповідачем під час здійснення виконавчого провадження було сплачено 26.06.2020р.-200 грн., 12.05.2020р. -330,20 грн., 12.09.2013р.-100 грн., 13.08.2014р.-1000грн., загалом 1630,20 грн..

Таким чином відповідач не погасив заборгованість в добровільному порядку.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд погоджується з тим, що у випадку не сплати боржником грошового зобов`язання, то до боржника застосовуються норми ст.625 ЦК України.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018р. ( Справа № 910/10156/17) також погоджується з цим висновком. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

Також постанові ВП ВС від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц суд прийшов до наступних висновків:

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Суд не вбачає підстав для відступлення від цих висновків, а тому не погоджується з доводами наведеними відповідачем.

Таким чином позивач має право на нарахування та стягнення з відповідача втрат за ст. 625 ЦК України як особливої міри відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання за рішенням суду. Також суд вважає безпідставним перекладання провини з невиплати заборгованості на державного виконавця. При цьому суд вважає, що відповідач мав можливість уникнути такої відповідальності у випадку, якщо б він добровільно сплатив заборгованість, що ним так і не здійснено в повному обсязі.

Проте суд частково погоджується з відповідачем та вважає можливим застосувати до вказаних правовідносин строк позовної давності, оскільки таке право виникло у позивача з 03.04.2013р., проте з позовом він звернувся лише 22.04.2020р. Таким чином стягнення підлягає за період з 22.04.2017р.

Судом встановлено, що станом на 22.04.2017р. заборгованість відповідача становила 49 430,18 грн.-1100 грн.=48 330,18 грн.

Станом на 12.05.2020р. заборгованість відповідача становила 49 430,18 грн.-330,20грн.=47 999,98 грн.

Станом на 26.06.2020р. заборгованість відповідача становила 49 430,18 грн.-200 грн.=47 799,98 грн.

Сума боргу

Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 22/04/2017 до 11/05/202048 330,18 грн.
Всього:48 330,18 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (22/04/2017 - 11/05/2020)Індекс інфляції
травень 2017101,30
червень 2017101,60
липень 2017100,20
серпень 201799,90
вересень 2017102,00
жовтень 2017101,20
листопад 2017100,90
грудень 2017101,00
січень 2018101,50
лютий 2018100,90
березень 2018101,10
квітень 2018100,80
травень 2018100,00
червень 2018100,00
липень 201899,30
серпень 2018100,00
вересень 2018101,90
жовтень 2018101,70
листопад 2018101,40
грудень 2018100,80
січень 2019101,00
лютий 2019100,50
березень 2019100,90
квітень 2019101,00
травень 2019100,70
червень 201999,50
липень 201999,40
серпень 201999,70
вересень 2019100,70
жовтень 2019100,70
листопад 2019100,10
грудень 201999,80
січень 2020100,20
лютий 202099,70
березень 2020100,80
квітень 2020100,80

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) x (100,80 : 100) = 1.25655913

Інфляційне збільшення:

48 330,18 x 1.25655913 - 48 330,18 = 12 399,55 грн.

3% річних

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 22/04/2017 до 31/12/2019 48 330,18 x 3 % x 984 : 365 : 1009843 908,79 грн.
з 01/01/2020 до 11/05/2020 48 330,18 x 3 % x 132 : 366 : 100132522,92 грн.

Всього штрафних санкцій: 4 431,70 грн.

Сума боргу

Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 12/05/2020 до 26/06/202047 999,98 грн.
Всього:47 999,98 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (12/05/2020 - 26/06/2020)Індекс інфляції
травень 2020100,30
червень 2020100,20

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,30 : 100) x (100,20 : 100) = 1.00500600

Інфляційне збільшення:

47 999,98 x 1.00500600 - 47 999,98 = 240,29 грн.

3% річних

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 12/05/2020 до 26/06/2020 47 999,98 x 3 % x 46 : 366 : 10046180,98 грн.

Всього штрафних санкцій: 180,98 грн.

Сума боргу

Основна сума заборгованості за договором:Сума боргу
з 26/06/2020 до 31/10/202047 799,98 грн.
Всього:47 799,98 грн.

Інфляційні витрати:

Останній період (26/06/2020 - 31/10/2020)Індекс інфляції
липень 202099,40
серпень 202099,80
вересень 2020100,50
жовтень 2020101,00

Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (99,40 : 100) x (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) = 1.00694178

Інфляційне збільшення:

47 799,98 x 1.00694178 - 47 799,98 = 331,82 грн.

3% річних

Розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Період прострочення грошового зобов`язання:Кількість днів у періодіСума
з 26/06/2020 до 31/10/2020 47 799,98 x 3 % x 128 : 366 : 100128501,51 грн.

Всього штрафних санкцій: 501,51 грн.

Таким чином з відповідача підлягає стягненню 18085,85 грн., з яких:

індекс інфляції=12 399,55 грн.+ 240,29 грн.+ 331,82 грн.=12 971,66 грн.

3% річних =4 431,70 грн.+ 180,98 грн.+ 501,51 грн.=5 114,19 грн.

Згідно ч.10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.(ч.11).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, проте за наведеними розрахунками. Також суд вважає можливим і застосувати до боржника про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахуванняч.10,11 ст.256 ЦПК України).

Також судом встановлено що позивач поніс судові витрати та сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі відмови в позові - на позивача. Отже, з огляду на часткове задоволення позовних вимог, то судовий збір підлягає також частковому стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог , а саме у розмірі 399. 40 грн..

Керуючись ст.ст. 10, 15-16, 625 , ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 19, 43, 44, 51, 78, 76-81, 82, 89, 142, 185, 210, 211, 223, 247, ч.10,11 ст.256, 258, 259, 263, 265, 268, 354ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (, місцезнаходження м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31) кошти за порушення грошового зобов`язання у розмірі 18085,85 грн. (вісімнадцять тисяч вісімдесят п`ять гривень 85 копійок), з яких індекс інфляції - 12 971,66 грн. та три проценти річних 5 114,19 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (, місцезнаходження м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31) судовий збір у розмірі 399, 40 грн. (триста дев`яносто дев`ять гривень 40 копійок).

В іншій частині позовних вимог-відмовити.

Нарахування відповідних відсотків та індексу інфляції відповідно до норм ч.2 ст. 625 ЦК здійснювати до моменту виконання рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354,355,ЦПК України). Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення суду складений 23.03.2021 року.

Суддя Домусчі Л.В.