Справа № 463/1746/18
пр.№ 2/464/494/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2021 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Дзьобан Н.С.

справа № 463/1746/18

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

відповідач ОСОБА_4

третя особа державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Галина Ярославівна

третя особа ОСОБА_5

вимоги: про визнання права власності на Ѕ частки гаражного боксу

представники учасників справи:

представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Сукмановська Н.С.

представник позивача адвокат Грищук Т.Р.

Обставини справи

Позивач звернулась до Личаківського районного суду м.Львова із позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на гаражний бокс № НОМЕР_1 в АГТ «Берізка» по вул.Купринця,1 в м.Львові та на Ѕ частку даного гаражного боксу в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 .

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 03 квітня 2018 року цивільну справу передано на розгляд Сихівського районного суду м.Львова за підсудністю.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Ухвалою суду від 24 травня 2018 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 06 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

У порядку ч.3 ст.49 ЦПК України позивачем подано заяву, прийняту судом, в якій просить визнати за нею право власності на Ѕ частину гаражного боксу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Берізка», що знаходиться по вул.Хлібна, 1 у м.Львові, з підстав поділу спільного майна подружжя.

01 серпня 2018 року постановлено ухвалу про витребування та забезпечення доказів.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2018 року закрито підготовче провадження з призначенням справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 20 листопада 2018 року зупинено провадження до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі № 463/4658/18.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 30 січня 2019 року (справа № 463/4658/18) визначено ОСОБА_5 додатковий строк в 2 місяці, з часу набрання рішенням суду законної силиЮ для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 10 січня 2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку із усуненням обставини, що стала підставою для зупинення.

Листом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори від 27 червня 2019 року за № 2044/02-14 повідомлено, що ОСОБА_5 не подала заяви про прийняття спадщини в строк, який їй було надано Личаківським районним судом м.Львова, спадщини не прийняла, а тому втратила право на спадкування.

Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у збільшенні позовних вимог від 13 лютого 2020 року.

При розгляді справи у суді:

позивач та її представник позов підтримали та просять задоволити, покликаючись на спірне майно гаражний бокс набуте у шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позов визнали та не заперечили проти його задоволення. Пояснили, що позивач є їх матір`ю, яка у шлюбі з їх батьком ОСОБА_6 отримали у власність гаражний бокс. Тому вважають, що позивач має право на частку у спільній сумісній власності подружжя;

відповідач ОСОБА_4 проти позову не заперечила та пояснила, що позивач була колишньою дружиною її чоловіка ОСОБА_6 , яка має право на свою частку у спільному майні.

Третя особа державна нотаріальна контора просить розглядати справу у відсутності представника нотконтори та у винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Третя особа ОСОБА_5 через незадовільний стан здоров`я просить розглядати справу за її відсутності, погоджується з будь-яким рішенням суду.

Мотиви та висновки суду

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 5 липня 1986 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу за ОСОБА_6 зареєстровано на праві особистої власності гараж № НОМЕР_1 , розташований в АГТ «Берізка» по вул.Купринця в м.Львові. У подальшому вул.Купринця (Купранця) перейменовано на вул.Хлібна.

Такі обставини підтверджується наявними у справі письмовими доказами: відповідними свідоцтвами про укладення шлюбу від 05 липня 1986 року, розірвання шлюбу від 29 листопада 2008 року та смерть від 03 січня 2018 року, довідкою Автогаражного товариства «Берізка» № 197 від 02 червня 1998 року, реєстраційним посвідченням Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 17 червня 1998 року серії КММ № 003579 та технічним паспортом на гараж, довідками Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

Указане також визнається всіма учасниками справи, а тому у порядку ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Позивачем заявлено вимоги про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності, які врегульовано наступними нормами закону:

ч.ч.1, 2 ст.60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;

ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту;

ч.3 ст.368 ЦК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом;

п.3 ч.1 ст.75 СК України - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

ч.1 ст.70 СК України - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором;

ч.2 ст.372 ЦК України - у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Саме такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19. За ч.2 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом, а у ч.4 ст.263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Письмові докази та показання свідка ОСОБА_8 , «сусіда по гаражах» щодо обставин користування таким, свідчать про придбання під час шлюбу позивача з ОСОБА_6 майна (гаража), частки подружжя є рівними, підстав для відступлення від рівності часток не встановлено. З урахуванням, що відповідачами спадкоємцями ОСОБА_6 , які подали заяви про прийняття спадщини за законом (спадкова справа № 5/2018, заведена Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою) не оспорюється факт спільність набутого під час шлюбу майна та не спростовується презумпція спільності права власності подружжя на спірне нерухоме майно гараж, а тому відсутні обґрунтовані підстави, які б слугували підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач є співвласником гаража, який перебував у спільній сумісній власності колишнього подружжя, тому за нею слід визнати право власності на Ѕ його частини.

При цьому суддя звертає увагу на положення ч.4 ст.206 ЦПК України, за якими у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З урахуванням визнання відповідачами позовних вимог, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та наданих доказів, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відомості, які б спростовували даний висновок суду, у матеріалах справи відсутні.

Судові витрати

У порядку ст.141 ЦПК України на відповідачів слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 704,80 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину гаражу № НОМЕР_1 в Автогаражному кооперативі «Берізка», що знаходиться по вул.Хлібна (Купринця) у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 234,93 грн судового збору з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ст.354 ЦПК України). Апеляційна скарга подається з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1

відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2

третя особа державний нотаріус Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Мельник Галина Ярославівна, м.Львів, вул.Зелена, 2

третя особа ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3

Повний текст судового рішення виготовлено 22 березня 2021 року.

Суддя О.В.Тімченко