Справа № 201/7796/20
Провадження № 2-др/201/3/21
УХВАЛА

Іменем України

08 лютого 2021 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Мілової Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про постановлення додаткового рішення по справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним позбавленням свободи 23 липня 2009 року,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним позбавленням свободи 23 липня 2009 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2020р. відмовлено у задоволенні вищевказаної заяви.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.01.2021р. ухвала Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07.10.2020р. залишена без змін.

01.02.2021р. до суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у порядку ст. 270 ЦПК України, в якій він просить ухвалити додаткове рішення, в якому вирішити питання про правові наслідки затримання заявника слідчим при переміщенні між судами та у Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська, участі у затриманні заявника співробітників Дніпропетровського адміністративного окружного суду, а саме суддів, керівництва суду та секретарки, та прокурора, тобто органів, наслідки незаконних дій яких врегульовані саме Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового слідства, прокуратури та суду», а також самим складом суду при розгляді справи.

В обґрунтування заяви вказав, що ухвалою суду від 07.10.2020р. йому відмовлено у компенсації шкоди, завданої незаконним затриманням заявника 23.07.2009р. у першій половині дня з мотиву здійснення цього затримання неналежним органом МВС, на дії якого не поширюються визначення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового слідства, прокуратури та суду».

При цьому, у заяві про відшкодування шкоди, в досліджених судом матеріалах справи при розгляді справи, поясненнях заявника йшлося про відшкодування шкоди, завданої безпосередньо Дніпропетровським адміністративним окружним судом, прокурором, слідчим, головою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, які брали безпосередню участь у позбавленні заявника свободи. Ці вимоги суд не розглянув і не вирішив, оскільки в ухвалі від 07.10.2020р. дослідив виключно наслідки позбавлення заявника свободи підрозділом «Грифон». Одночасно суд не дослідив і не вирішив питання про завдання заявнику шкоди самим складом суду при залишенні заяви без руху незаконною ухвалою від 17.08.2020р. Незаконність цієї ухвали встановлена самим судом в ухвалі від 28.08.2020р., а наслідки такої незаконності - положеннями міжнародних договорів.

Заявник в судовому засіданні вимоги заяви підтримав і пояснив, що суд в ухвалі сказав, що підрозділ «Грифон» не є органом дізнання. При цьому, у постанові Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська вказано, що затримання здійснювалося окружним адміністративним судом, потім слідчим, потім слідчим і судом. Ці обставини суд не розглянув, мотивів в судовому рішення немає, при тому, що суду надавалися пояснення, тому суд зобов`язаний їх розглянути - організацію ініціювання позбавлення волі заявника суддями окружного суду, змову суддів окружного суду і Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, здійснення затримання секретарем ОСОБА_2 , яка керувала спеціальним підрозділом «Грифон».

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового слідства, прокуратури та суду», Міжнародний пакт про громадянські та політичні права і Конвенція про захист прав людини та основних свобод гарантують компенсацію за незаконне позбавлення волі, тому суд зобов`язаний окремо застосувати ці норми та рішення, які підтверджують позбавлення волі. Про окружний суд також суд нічого не розглянув, тому суду необхідно витребувати справу, щоб її дослідити, однак, вистачить і постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2012р. по справі № 4-1400/11. Просив заяву задовольнити.

Заінтересований особі направлене судове повідомлення про розгляд заяви ОСОБА_1 про ухвалення додатково рішення. У відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України судом не викликалися учасники справи у судове засіданні у зв`язку із відсутністю такої необхідності. Разом із тим, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Вислухавши заявника, дослідивши матеріали поданої заяви, а також матеріали цивільної справи, суд приходить до такого висновку.

В поданій заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просить суд розглянути і дослідити факти незаконного його затримання співробітниками і суддями Дніпропетровського адміністративного окружного суду, прокурором, слідчим, головою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська.

Як видно з ухвали суду першої інстанції, у ній судом досліджені обставини незаконного затримання заявника шляхом дослідження рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2013р. по справі № 200/1805/13ц, де судом встановлено, що затримання позивача 23.07.2009р. співробітниками міліції відбулось без достатньої правової підстави та без належного оформлення такого затримання, а також у відсутність делегованого законом повноваження, про що свідчать досліджені матеріали справи № 4-1400/11 за скаргою ОСОБА_1 на його незаконне затримання 23.07.2009р. співробітниками підрозділу «Грифон» та Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, в чому суд також переконався з матеріалів справи про адміністративне правопорушення № 0003/10.

Також незаконне затримання ОСОБА_1 23.07.2009р. відбулось слідчим СВ Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Даним рішенням по справі № 200/1805/13ц на користь заявника з державного бюджету вже стягнути моральна шкода у розмірі 1 000,00 грн.

При цьому, факт недоброякісного виконання відповідачем перед позивачем покладеного на нього Законом обов`язку, що потягло за собою негативні наслідки для позивача, судом був установлений у т.ч. з постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.08.2012р. по справі № 4-1400/11 за скаргою ОСОБА_1 , якою визнано його затримання 23.07.2009 року у тому числі співробітниками підрозділу «Грифон» в Дніпропетровському окружному адміністративному суді (м. Дніпропетровськ, вул. Янгеля, 4) при провадженні адміністративної справи №3-0003/10 за ч.1 ст.185-3 КУпАП.

Крім того, з Єдиного реєстру судових рішень було установлено, що заявник у 2013 році також звертався до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська (справа № 200/5779/13а, провадження № 2а/200/275/13) із адміністративним позовом до ГУ МВС України в Дніпропетровській області (третя особа - ДКС України), в якій також установлено, що 19.08.2010 року заявник звертався до відповідача зі скаргою на своє незаконне адміністративне затримання співробітниками міліції 23.07.2009 року в Дніпропетровському окружному адміністративному суду при провадженні справи №3-0003/10. Його звернення були надіслані до ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області за належністю, де була проведена службова перевірка та складено відповідний висновок, в якому у підсумку зазначено про відсутність фактів порушення службової дисципліни співробітниками Красногвардійського РВ. Цей висновок спростовано Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська постановою від 20.08.2012р., якою визнано затримання ОСОБА_1 23.07.2009р. співробітниками підрозділу «Грифон» та Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області під час складення протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.185-3 КУпАП та його доставлення до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська незаконним.

Суд дійшов висновку, що органом, уповноваженим розглядати скаргу на таке затримання, в силу положень ст. 267 КУпАП, окрім суду, є в даному випадку - Дніпропетровське міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області відповідно до Положення про Дніпропетровське міське управління УМВС України в Дніпропетровській області, затверджене наказом УМВС України в Дніпропетровській області №1000 від 15.11.2007 року. А відповідач - ГУ МВС України в Дніпропетровській області не є органом, визначений ст. 267 КУпАП який уповноважений на розгляд скарги на незаконне адміністративне затримання.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то суд вказав, що ці вимоги є похідними від вимог позивача про визнання бездіяльності незаконної, зобов`язання вчинити певні дії, а тому задоволенню не підлягають.

Тому, рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 15.07.2015р. по справі № 200/5779/13а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Дніпропетровській області відмовлено у повному обсязі.

Звертаючись із заяво про ухвалення додаткового рішення, заявник посилається по суті на ті ж обставини, але вказує, що суд не дослідив факти його незаконного затримання кожною окремою особою суддею, секретарем суду, слідчим, слідчим і суддею, а також їх попередню змову. Однак про це заявник не вказував у своїй заяві.

Окрім того, суд зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів оперативно-розшукової діяльності, досудового слідства, прокуратури та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Тобто, указаним Законом регулюється порядок відшкодування шкоди, завданої органом, а не окремою посадовою чи службовою особою цього органу. Відповідальність кожної конкретної особи, яка незаконно позбавила особу свободи, регулюються іншими законодавчими актами, які установлюють кримінальну, адміністративну дисциплінарну відповідальність окремої фізичної особи.

Отже, вимога заявника, яка була одна про відшкодуванні немайнової шкоди в сумі 330 000,00 грн., повністю розглянута судом по суті.

Жодних недоліків під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК (діючого на той час). У ній, зокрема, має бути зазначено: висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено); висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено; розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні; вартість майна, яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде; конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права; розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов`язаний або має право його допустити.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Таким чином статтею 270 ЦПК України, вирішено вичерпний перелік підстав для ухвалення судом додаткового рішення.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (діючого на той час); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Додаткове рішення може ухвалити лише той склад суду, що ухвалив рішення в даній справі. В іншому разі особа має право звернутися до суду з тими ж вимогами на загальних підставах. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. У порядку, визначеному статтею 220 ЦПК, може бути ухвалено додаткове рішення й щодо заочного рішення. Оскарження додаткового рішення провадиться на загальних підставах. Якщо на рішення суду подано апеляційну чи касаційну скаргу і разом із цим порушено питання про ухвалення додаткового рішення, суд повинен спочатку ухвалити додаткове рішення, а потім надсилати справу для перегляду до суду вищої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, наведені в заяві ОСОБА_1 підстави для ухвалення додаткового рішення не є усуненням його недоліків, а вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення по суті є новим обґрунтуванням заяви, що не є підставами для ухвалення додаткового згідно із ч. 1 ст. 270 ЦПК України. А тому у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258-261, 270 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про постановлення додаткового рішення по справі за заявою ОСОБА_1 (заінтересована особа Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області) про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним позбавленням свободи 23 липня 2009 року - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 12 лютого 2021 року.

Суддя О.С. Наумова