Справа № 727/1708/21
Провадження № 2-о/727/32/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Чернівці

в складi:

головуючого судді Танасійчук Н.М.

з участю секретаря с/з Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою де заінтересованою особою виступає ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Вказує в заяві, що вона є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після смерті батька відкрилась спадщина, до якої входить житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 та вклади з нарахованими процентами, що зберігаються у філії Першотравневого відділення Ощадного банку №6712/033 м. Чернівці на рахунку № НОМЕР_1 та спецрахунку у філії Ленінського відділення Ощадного банку №8269/033 м. Чернівці на рахунку НОМЕР_5, які ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли у рівних частках. Додає копії свідоцтв про право на спадщину. На час прийняття спадщини заявниця була неповнолітньою. Паспорта ще не мала. А тому, у вказаних свідоцтвах про право на спадщину за законом від 04.10.1994 року (спадкова справа №429), які видані 17 червня 1995 року державним нотаріусом першої Чернівецької нотаріальної контори Козловою Н.В., зареєстровані в реєстрі за №1-2052 та №1-2053, прізвище заявниці вказано ОСОБА_1 . Заявниця одружилась з ОСОБА_5 . Після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_1 .

Просила встановити юридичний факт належності їй - ОСОБА_1 , правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право на спадщину, за законом від 04.10.1994 року ( спадкова справа №429) зареєстроване в реєстрі за №1-2052 та №1-2053, яке видане державним нотаріусом першої Чернівецької нотаріальної контори Козловою Н.В.

Ухвалою судді від 24.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

Заявниця ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи подала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, однак до початку розгляду судом справи подала заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши наявні в справі докази, надавши оцінку всім в сукупності та кожному окремо доказам та аргументам заявника, а також враховуючи позицію заінтересованої особи, яка вимоги заяви підтримала, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення подається до суду за місцем її проживання.

Згідно ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Судом встановлено

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ( виданого на російській мові) заявник « ОСОБА_1 » (рос.мова) народилась в м.Чернівці ІНФОРМАЦІЯ_2 . ЇЇ батьками вказані: батько ОСОБА_3 (рос.мова), мати ОСОБА_2 (рос.мова) (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 17 червня 1995 року, заявниця одружилась з ОСОБА_5 .. Після укладення шлюбу її прізвище було змінено на ОСОБА_1 . (а.с.9).

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 виданого 31.01.1997 року заявниця значиться як: « ОСОБА_1 » (а.с.11).

Як вбачається з свідоцтв про право на спадщину за законом від 04.10.1994 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернівецької державної нотаріальної контори Козоловою Н.В., спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є його донька ОСОБА_1 , що проживає в АДРЕСА_1 . (а.с.4- 5).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо викладення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, тощо.

Зі змісту роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вбачається, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

При таких обставинах, суд вважає, що встановлення юридичного факту, а саме належності правовстовлюючого документу, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, підтверджується сукупністю наданих заявником документів і такі докази, суд вважає належними та допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено.

Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Судом, досліджуючи документи у справі, були встановлені факти та відповідні їм правовідносини, у суду немає жодних підстав ставити під сумнів обставини, викладені заявником в своїй заяві, оскільки в документах була допущена помилка : ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1 , тому заявниця не може належним чином розпорядитись своєю часткою спадкового майна.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені обставини, суд вважає, що заявлені вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст.3, 17, 27, 85 Конституції України, ст.ст.4, 12, 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 315, 354 ЦПК України, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право на спадщину, за законом, від 04 жовтня 1994 (спадкова справа №429. зареєстрована в реєстрі за №1-2052 ) виданого державним нотаріусом Першої Чернівецької нотаріальної контори Козловою Н.В. на ім`я ОСОБА_1 , що зареєстроване в ЧОБТІ в реєстровій книзі №34 сторінка №71 за реєстром №4464 від 21.02.1995 року на праві власності за ОСОБА_1 та свідоцтво про право на спадщину за законом від 04 жовтня 1994 року, спадкова справа №429, зареєстроване в реєстрі за №1-2053 видане державним нотаріусом Першої Державної нотаріальної контори Козловою Н.В. на ім`я ОСОБА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ Танасійчук Н.М.