ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3471/21 Справа № 215/7025/20 Суддя у 1-й інстанції - Лиходєдов А. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 215/7025/20

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Держава Україна

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в порядку ч.13 ст. 7, ч.2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року, яка постановлена суддею Лиходєдовим А.В. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст ухвали складено 04 січня 2021 року, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.12.2020 року позовну заяву було залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення позивачу копії ухвали, оскільки зміст позовних вимог є неповним та неконкретним, так як не зазначено, з якої саме підлеглої установи позивач просить стягнути моральну шкоду та за рахунок якого місцевого бюджету, виклад обставин, яким обґрунтовується позов, є неповним та неконкретним, так як не вказано з чого виходив позивач, розраховуючи розмір моральної шкоди, в тому числі, за один день, не зазначено докази, що підтверджують факт спричинення позивачу моральної шкоди та її розмір, не зазначено як саме протиправна бездіяльність відповідача призвела до порушень законних прав та інтересів позивача; не зазначено факт того, що протиправною бездіяльністю відповідача, позивачу спричинено значну шкоду його здоров`ю, не зазначено чому Держава Україна має поштову адресу м. Кривий Ріг, вул. Короленка, 1а. Крім того, перелік документів, що додані до позову є неповним, так як не зазначено, що до позову додано заяву про звільнення від сплати судового збору, заяву ОСОБА_1 від 20.02.2019 року, заяву ОСОБА_1 від 20.02.2019 року до виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривому Розі ради про визнання місця перебування, копію постанови від 05.11.2019 року Третього апеляційного адміністративного суду, довідку № 1145 від 03.02.2020 року Тернівського УПСЗН м. Кривий Ріг, не вказано про наявність у позивача або інших осіб оригіналів письмових доказів, які в копіях додано до позову; до позовної заяви не додано копії всіх документів, що додаються до неї, для вручення відповідачу; до позову не додано квитанцію, що підтверджує сплату позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн., при тому, що ухвалою від 17.12.2020 року Тернівського районного суду м. Кривого Рогу позивачу було відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подачу вказаного позову.

Також позивачу в ухвалі було роз`яснено, що у разі невиконання вимог ухвали суду у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

На виконання ухвали позивачу необхідно було надати до суду уточнену позовну заяву та надати належні докази на підтвердження сплатити судового збору у встановлених Законом України «Про судовий збір» порядку і розмірі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 . Держави України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року, визнано неподаною та повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції на розгляд, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зазначає, що ним були усунуті недоліки, які слугували підставою для залишення його позову без руху, проте, суд першої інстанції не звернув на це уваги, зокрема, ним, на виконання вимог ухвали суду, надано було заяву про відкриття провадження по справі після усунення недоліків, в якій ОСОБА_1 зазначено про безпідставність вимог суду щодо надання доказів на підтвердження майнового стану та зазначено про те, що суд повинен самостійно зібрати та оцінити відповідні докази.

Вказує, що предмет його позову стосується відшкодування шкоди, завданої здоров`ю, захисту соціальних прав.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення позивачу ОСОБА_1 позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, відповідно до ухвали про залишення позовної заяви без руху від 17.12.2020 року, у встановлений строк, вимоги ухвали не виконав, недоліки позовної заяви не усунув, уточненої позовної заяви не надав, судовий збір не сплатив.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 і 177 ЦПК України.

У ч.ч. 1, 3 ст. 175 ЦПК України зазначено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України, позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, встановивши, що позовна заява не відповідала вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, ухвалою суду від 19.10.2020 року вказану позовну заяву залишив без руху та надав позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

29 грудня 2020 року, на виконання вимог ухвали суду від 17 грудня 2020 року, ОСОБА_1 надав заяву про відкриття провадження по справі після усунення недоліків, в якій, на підтвердження його майнового стану та про відсутність будь-яких інших доходів, надав довідку про отримання компенсаційної виплати.

При цьому ОСОБА_1 в заяві про відкриття провадження по справі після усунення недоліків виклав обставини, якими обґрунтовує свої вимоги до відповідача та зауважив, що він додав до позовної заяви докази, які вважав за потрібне надати для розгляду спору.

Проте, ухвалою суду від 04 січня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Держави України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року визнано неподаною та повернуто позивачу.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону, повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене не можна вважати, що позивач ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про залишення позовної заяви без руху, ухилився від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання, у межах встановленого судом строку для усунення недоліків, ним до суду першої інстанції направлено відповідну заяву про усунення недоліків, якій судом не надано належної правової оцінки.

Перелік осіб, що звільняються від сплати судового збору, та категорії справ, у яких судовий збір можна не сплачувати, встановлюються, зокрема, Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

При цьому, у цій категорії справ позивачі не повинні сплачувати судовий збір також і за подання апеляційних, касаційних скарг, заяв про перегляд справи за нововиявленими обставинами.

Такий підхід відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої нею у Постанові від 21.03.2018 року, де колегія суддів дійшла висновку, що порушені права захищаються як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях судового процесу, в тому числі при апеляційному перегляді, відтак, оскільки ці стадії судового захисту є єдиним судовим процесом, завданням якого є справедливий розгляд і вирішення судових справ з метою захисту порушеного права, особи, які звернулись до суду за захистом прав споживача звільняються від сплати судового збору не тільки за подання ними позовних заяв, а і за подачу, зокрема, апеляційної скарги.

Отже, позивач у справах про відшкодування шкоди, завданої державними органами, не повинен сплачувати судовий збір за подання позовної заяви.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції безпідставно визнано неподаною та повернуто позовну заяву позивачу.

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини, надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

При цьому, п.7 ч.2 ст.197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Отже, питання оцінки обґрунтованості позову вирішується судом на наступних етапах судового розгляду. Тобто, суд не вправі з підстав ненадання доказів залишити позовну заяву без руху та повертати заявнику.

В свою чергу, ч. 1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначене свідчить про те, що суд не врахував положення ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини щодо того, що кожна людина при визначенні її громадських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих ним доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням матеріалу до суду першої інстанції для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 січня 2021 року скасувати та направити матеріали за позовом ОСОБА_1 до до Держави України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю, відповідно до постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для вирішення питання, відповідно до вимог ЦПК України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанов складено 15 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: