Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області

у складі: головуючої судді Шевченко О.В.

за участю секретаря судового засідання Шолкової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Лисичанську в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації якої за адресою: АДРЕСА_1 , про розірвання шлюбу,

УСТАНОВИВ

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідача, вказуючи, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 13 травня 2000 року, зареєстрованому відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області, актовий запис № 136. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сімейні відносини не склалися, фактичні шлюбні відносини припинені з березня 2020 через відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги та сварки. Рішення позивача остаточне. На примирення не згоден. Вважає, що сім`ю зберегти не можливо. Просив розірвати шлюб.

Ухвалою судді від 18.02.2021 дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач та його представник адвокат Костєв Ю.Ф. у судове засідання не з`явилися, просили справу розглядати за їх відсутності, позов підтримали, про що надали відповідну заяву.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, просила справу розглядати без її участі, позов визнала, про що надала відповідну заяву.

У зв`язку з цим в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі доказів, наявних в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 21.01.2021 відділом ДРАЦС по містах Лисичанськ та Ровеньки Східного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м.Харків), ОСОБА_1 та ОСОБА_4 13 травня 2000 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 136. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 .

Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, позивач не бажає примиритися і строк для примирення йому не потрібен.

Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають його наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого, позов у цій частині підлягає задоволенню.

Частина 3 статті 133 ЦПК України передбачає, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Позивач просить стягнути з відповідача комісію за послуги банку, сплачену відповідно до квитанції від 21.01.2021.

Суд вважає за необхідним, відмовити у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача комісії банка у розмірі 15 грн., яку він сплатив при сплаті судового збору, оскільки такі витрати не відносяться до витрат пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить з наступного.

Позивач просить стягнути з відповідача витрати на юридичну допомогу в сумі 1000 грн..

У матеріалах справи міститься договір про надання юридичної допомоги, укладений між адвокатом Костєвим Ю.Ф. та ОСОБА_1 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 749 на ім`я ОСОБА_6 та ордер серії ЛГ № 023974.

Водночас, відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на юридичну допомогу належним чином не підтверджені, оскільки позивачем надано лише договір про надання юридичної допомоги, укладений між адвокатом Костєвим Ю.Ф. та ОСОБА_1 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 749 на ім`я ОСОБА_6 та ордер серії ЛГ № 023974. Платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат тощо позивачем не надано. Оскільки, позивачем не підтверджено понесених ним витрат на правничу допомогу належними доказами, тому такі стягненню з відповідача не підлягають.

Крім того, оскільки, відповідач до початку розгляду справи по суті визнала позовні вимоги в частині розірвання шлюбу, суд, керуючись положеннями ч. 6 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, повертає позивачу з державного бюджету судовий збір у розмірі 50 відсотків, а саме в розмірі 454 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 258-259, 263-265, 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 , до ОСОБА_2 , місце реєстрації якої за адресою: АДРЕСА_1 , про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 13 травня 2000 року відділом ДРАЦС Лисичанського МУЮ у Луганській області, актовий запис № 136, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання якого за адресою: АДРЕСА_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації якої за адресою: АДРЕСА_1 - розірвати.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Управління Державної казначейської служби України у м. Лисичанську Луганської області, згідно квитанції № 0. 0. . 1, сплаченого 21.01.2021 у АТ КБ «Приватбанк», 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме: в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн..

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд Луганської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Шевченко