Провадження № 6/234/122/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі: головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Максимова В.В.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

представника стягувача Кірєєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Краматорську в режимі відеоконференції заяву адвоката Забара Альони Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа № 234/15107/19 від 30.08.2016 року таким, що не підлягає частковому виконанню, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Забара Альона Володимирівна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду заяву про визнання виконавчого листа № 234/15107/19 від 30.08.2016 року таким, що не підлягає частковому виконанню.

Заявник обґрунтовує свою заяву тим, що 23.06.2020 року постановою Донецького апеляційного суду було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 12 травня 2014 року в сумі 15 000 доларів США та судовий збір в сумі 3 794,53 грн. та 5 684,28 грн.

На сьогоднішній день Приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. відкрито виконавче провадження № 62602970 за заявою ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 15 000 доларів США.

Заявник вважає, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню в частині з наступного.

05.01.2021 року боржник заявою про часткове виконання рішення суду повідомив приватного виконавця, що ним було здійснено часткове погашення заборгованості шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 280 662,98 грн., шляхом зарахування частини заборгованості.

12.05.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, За умовами договору ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 15000 доларів США.

За період з 02.06.2017 року по 30.05.2019 рік з метою виконання зобов`язань за договором від 12.05.2014 року, ОСОБА_2 сплатив на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 280 662,98 грн. шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок ОСОБА_3 .

Постановою Донецького апеляційного суду від 23.06.2020 року суд зазначив, що зі змісту платіжних доручень про перерахування грошових коштів в розмірі 280 662,96 грн., які були перераховані ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 не вбачається, що зазначені суми були перераховані саме на виконання зобов`язання за договором позики від 12 травня 2014 року. Таким чином, суд апеляційної інстанції не врахував раніше перераховані суми коштів в розмірі 280 662,96 грн. в рахунок зменшення заборгованості, яка виникла на підставі договору позики від 12.05.2014 року та стягнув суму заборгованості в повному обсязі.

Натомість, з платіжних доручень не вбачається, що заявник перераховував кошти на користь стягувача на підставі інших правочинів, про що було зазначено і Донецьким апеляційним судом.

З огляду на викладене, грошові кошти в розмірі 280 662,96 грн., які були перераховані на користь ОСОБА_3 є такими, що отримані та збереженні без достатньої правової підстави, а тому на адресу ОСОБА_3 була направлена вимога про повернення грошових коштів у розмірі 280 662,96 грн. протягом 7 днів з дати отримання вимоги.

Вимога боржника в добровільному порядку задоволена не була, а тому на адресу ОСОБА_3 була заявлена вимога про зарахування зустрічних однорідних грошових вимог, строк виконання яких настав, а саме: за заявою були зараховані наступні суми:

-частину суми заборгованості ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 , яке виникло на підставі договору позики від 12.05.2014 року, визначеної постановою Донецького апеляційного суду від 23.06.2020 року в розмірі 280 662,98 грн.;

-заборгованість ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 , яка виникла у зв`язку із збереженням грошових коштів без достатньої правової підстави, строк повернення якої настав в сумі 280 662,98 грн.

Шляхом зарахування можуть припинятися зобов`язання на будь якій стадії їх існування, навіть після порушення виконавчого провадження щодо виконання одного із зустрічних зобов`язань.

19.10.2020 року та 23.11.2020 року Боржник перерахував на користь стягувача грошові кошти в розмірі 50 000 грн., що підтверджується квитанціями, а отже наявний факт припинення зобов`язання по сплаті боргу частково на суму 50000 грн.

Вищевказане свідчить про відсутність у боржника матеріально правового обов`язку перед стягувачем у зв`язку з його припиненням у частині, а саме: у сумі 280 662,98 грн. та 50 000 грн. , а разом 330 662,98 грн.

Просить визнати виконавчий лист по справі № 234/15107/19, виданий Краматорським міським судом Донецької області, таким, що не підлягає виконанню частково в сумі 330 662,98 грн, що складається з суми зарахування зустрічних однорідних грошових коштів 280 662,98 грн. та добровільно виплачених грошових коштів на користь стягувача 50 000 грн.

У судовому засіданні представник заявника підтримала доводи заяви з підстав, аналогічним викладеним у заяві, та просила заяву задовольнити.

Представник стягувача адвокат Кіреєв В.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви та суду пояснив, що ОСОБА_2 помилково вважає, що ОСОБА_3 отримані та збережені без достатньої правової підстави грошові кошти у загальному розмірі 280 662,96 грн. та які ОСОБА_3 мав повернути ОСОБА_2 за його вимогою. Дані грошові кошти є виконанням ОСОБА_2 його зобов`язань на користь ОСОБА_3 за укладеним між ними договором позики від 01.03.2012 року (сума позики, проценти за користування позикою, три процента річних тощо). Однією з важливих умов для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України є безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. Відтак, у разі наявності спору між сторонами щодо вимог, які одна із сторін бажає зарахувати як зустрічні однорідні вимоги в порядку ст. 601 ЦК України, таке зарахування неможливо. Вважає, що заява заявника є необґрунтованою, оскільки між сторонами існує спір. Щодо вимог заяви про зарахування 50 000 грн, то і в цій частині заяву не визнає, оскільки на теперішній час відкрито виконавче провадження, всі рішення в ході примусового виконання по виконавчому провадженню приймає виконавець, тому сума зарахування повинна враховуватися виконавцем. На теперішній час відсутні документи, згідно яких виконавець відмовив зарахувати грошові кошти у розмірі 50 000 грн. Крім того, дії державного виконавця можуть бути оскаржені. Просив відмовити у повному обсязі у задоволенні заяви.

Приватний виконавець виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06.02.2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 12.05.2014 року в сумі 4 606,90 доларів США, судовий збір в сумі 1 549,60 грн. В іншій частині позову відмовлено. (т. 1 а.с. 135-138).

Постановою Донецького Апеляційного суду від 23.06.2020 року рішення Краматорського міського суду Донецької області від 06.02.2020 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 12.05.2014 року в сумі 15 000 доларів США та судовий збір у сумі 3 794,53 грн. та 5 684,28 грн. (т. 1 а.с. 170-176)

Постановою про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2020 року № 62602970 приватним виконавцем Літвиненко О.В. відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 234/15107/19 ( т. 1 а.с. 196) та проводяться виконавчі дії.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів : виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі на нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Вирішуючи питання щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, суд вважає, що під іншими причинами, про які йдеться в частині другій статті 432 ЦПК України, слід розуміти, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І книги п`ятої ЦК України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Станом на час надходження до суду заяви про визнання частково виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та на час вирішення судом цієї заяви, до суду не надходив ні виконавчий лист з відміткою про його виконання, ні постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження.

Жодної із перелічених підстав для визнання частково виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявником у заяві не наведено та у судовому засіданні не встановлено.

Так у судовому засіданні встановлено, що рішення суду про стягненнясуму заборгованості за договором позики від 12.05.2014 року в сумі 15 000 доларів США та судовий збір у сумі 3 794,53 грн. та 5 684,28 грн. з заявника ОСОБА_2 не скасовано.

Доводи заявника про часткове погашення заборгованості шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог в розмірі 280 662,98 грн. та добровільного перерахування грошової суми в розмірі 50 000 грн., а отже, виконавчий лист є таким, що частково не підлягає виконанню, суд вважає необґрунтованими, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.

В судовому засіданні встановлено, що адвокат Забара А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , зверталася до ОСОБА_3 з вимогою про повернення грошових коштів, набутих без достатньо правової підстави, у розмірі 280 662,98 грн. ( т. 1 а.с. 249)

Адвокат Забара А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , зверталася до ОСОБА_3 з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог (т. 2 а.с. 3)

Адвокат Забара А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , зверталася до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. з заявою про часткове виконання рішення судом боржником (т. 2 а.с. 7-8)

18.12.2020 року ОСОБА_3 надіслав лист ОСОБА_2 , згідно якого зазначив, що перераховані у період з червня 2017 року по травень 2019 рік грошові кошти є частковим виконанням зобов`язань за укладеним між ними договором позики від 01.03.2012 року (т. 2 а.с. 31)

Згідно заяви ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненко О.В. вбачається, що ОСОБА_3 просив не враховувати факт частково припинення зобов`язання ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 згідно виконавчого листа, що виданий 06.07.2020 року Краматорським міським судом Донецької області за рішенням від 23.06.2020 року у розмірі 280 662,98 грн. згідно заяви ОСОБА_2 про часткове виконання рішення суду боржником від 05.01.2021 року у виконавчому провадженні ВП № 62602970 (т. 2 а.с. 42 43)

18.01.2021 року ОСОБА_3 надіслав відповідь на заяву представника ОСОБА_2 адвоката Забари А.В. від 21.12.2020 року про зарахування зустрічних однорідних вимог в порядку ст. 601 ЦК України проте, що у нього відсутнє зобов`язання повернути нібито безпідставно отримані та збережені кошти у розмірі 280 662,98 грн., тому як ці кошти були перераховані в рахунок часткового виконання зобов`язань за іншим договором позики. (т. 2 а.с. 44)

За змістом ч. 1 ст. 601 ЦК України, вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, мають відповідати таким умовам: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань по передачі родових речей, зокрема, грошей); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Разом з тим, ще однією важливою умовою для здійснення зарахування зустрічних вимог - є безспірність вимог, які зараховуються, а саме, відсутність спору щодо змісту, умови виконання та розміру зобов`язань. За відсутності безспірності вимог відповідний спір має бути вирішений у судовому порядку з дотриманням вимог процесуального закону.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 вважає, що грошові кошти у розмірі 280 662,96 грн. є частковим виконанням ОСОБА_2 його зобов`язань за укладеним між ним та ОСОБА_2 договором позики від 01.03.2012 року, тому взагалі не визнає отримання та збереження цих грошових коштів без достатньої правової підстави, тобто між сторонами існує неузгодженість щодо наявності зустрічного зобов`язання, відтак відсутня безспірність заявлених однорідних вимог.

Враховуючи, що постанова Донецького Апеляційного суду від 23.06.2020 року, якою стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму заборгованості за договором позики від 12.05.2014 року в сумі 15 000 доларів США та судовий збір у сумі 3 794,53 грн. та 5 684,28 грн. є чинною, її не змінено та не скасовано, то вона підлягає виконанню.

Крім того, перерахування грошових коштів у розмірі 282 662,96 грн. згідно платіжних доручень були предметом дослідження судом апеляційної інстанції під час ухвалення рішення.

При цьому, слід зауважити, що згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі листи, що видаються судами підлягають примусовому виконанню.

Стаття 129 Конституції України визначає обов`язковість судового рішення як одну із основних засад судочинства.

Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Таким чином, оскільки обов`язок ОСОБА_2 щодо виконання зобов`язань за договором позики від 12.05.2014 р. виник з рішення суду, яке набрало законної сили, та примусове виконання якого на даний час триває, при цьому дії державного виконавця пов`язані з цим виконанням неправомірними не визнавались, тому правові підстави для часткового визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що за наявності відкритого виконавчого провадження та досягнення між боржником і стягувачем (новим кредитором) згоди про припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, всі дії щодо припинення виконання зобов`язань за рішенням суду здійснюються у виконавчому провадження, а саме шляхом звернення стягувача до державного виконавця з відповідною заявою.

Зокрема, стягувач має право: звернутися до державного виконавця із письмовою заявою про повернення виконавчого документа (п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»); відмовитися від примусового виконання судового рішення (п. 1 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Також, стягувач не позбавлений права звернутися до державного виконавця з вимогою щодо закінчення виконавчого провадження з підстав, які визначені ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, оскільки судом не встановлено визначених ч.2 ст. 432 ЦПК України підстав, за наявності яких виконавчий лист може бути визнаний частково таким, що не підлягає виконанню, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст.258, 259, 260, 432 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви адвоката Забара Альони Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа № 234/15107/19 від 30.08.2016 року таким, що не підлягає частковому виконанню - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.О. Чернобай