ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2021 року м. Кропивницький

справа № 524/8132/17

провадження № 22-ц/4809/380/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л., учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

розглянув у порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2020 року у складі судді Лях М. М. і

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та з урахуванням заяви про усунення недоліків та заяви про уточнення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі 8 011 грн 14 коп.

Позовна заява мотивована тим, що 25 жовтня 1997 року позивач уклала шлюб з відповідачем.

Від шлюбу сторони мають двох синів: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15 серпня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано, місце проживання дітей було визначено судом з матір`ю.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09 жовтня 2012 року було стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 06 липня 2021 року.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22 липня 2013 року, яке набрало законної сили 02 вересня 2013 року, було припинено обов`язок по сплаті ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , покладений на відповідача.

За повідомленням Автозаводського відділ ДВС Кременчуцького міського управління юстиції 21.12.2012 державним виконавцем Калініченко В. С. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1601/9087/2012;2/1601/2443/2012, виданого 18.12.2012 Автозаводським районним судом м. Кременчука.

У відповідності до довідки-розрахунку по аліментам, наданих Автозаводським відділом ДВС кременчуцького міського управління за № 55151 від 01.10.2015, заборгованість станом на 02.04.2013 по вказаному виконавчому листі становила 4 642,64 грн.

18.01.2016 Автозаводський районний суд м. Кременчука вирішив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку на прострочення сплати аліментів (виконавчий лист № 1601/9087/2012, виданий 18.12.2012 Автозаводським районним судом м. Кременчука) на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 а ОСОБА_4 в сумі 4 228,33 грн.

Листом № 27299 від 06.06.2016 Автозаводський відділ ДВС Кременчуцького міського управління юстиції підтвердив заборгованість в сумі 4 642,64 грн.

У відповідності до розрахунку від 02 жовтня 2017 року, складеного Автозаводським відділом ДВС Кременчуцького міського управління юстиції заборгованість за вказаним виконавчим листом станом на 02.09.2013 становила 12 633,58 грн.

Тобто, Автозаводський відділ ДВС Кременчуцького міського управління юстиції визнав свою помилку у розрахунках та збільшив суму боргу, по тому ж виконавчому листу на 7 990,94 грн.

Станом на 01.10.2017 розмір заборгованості не змінився, тобто впродовж чотирьох років ОСОБА_2 не сплатив жодних коштів.

Заборгованість станом на 01.06.2017, як і на 02.09.2013 не змінилася і становила 12 633,58 грн.

Заочним рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з липня 2012 року по вересень 2013 року в розмірі 8 011 гривень 14 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

Ухвалою Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 26 травня 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено.

Заочне рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04 червня 2018 року скасовано.

Справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження.

Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до перегляду рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18.01.2016 у цивільній справі № 524/8384/15-ц та переоцінки розрахунку заборгованості за період з липня 2012 року по вересень 2013 року у даній справі, однак це є процесуально неможливим у обраний позивачем спосіб (шляхом подання позовної заяви).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 22.10.2020 та рішення суду від 26.05.2020 у справі № 524/8132/17.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте судом з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заява ОСОБА_2 про перегляд рішення суду подана з порушенням ч. 3 ст. 284 та п. 4 ч. 2 та ч. 7 ст.285 ЦПК України, адже відповідач не дотримався умови виконання двадцятиденного терміну; не надав докази, які мали б істотне значення для вирішення справи; вказав недостовірну (що не відповідає дійсності) причину неявки на судове засідання.

Приймаючи постанову від 26.11.201 суддя порушила приписи статті 82 ЦПК України.

Оскільки суду не надано ніяких нововиявлених обставин, суддя також порушила статтю 423 ЦПК України.

23 березня 2020 року ОСОБА_2 подав заяву про перегляд заочного рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04.06.2018 (нова редакція).

Тобто, замість того, щоб подати заяву у грудні 2019 року (як це передбачено ухвалою суду від 26.11.2019) вона була надана суду більш ніж через три місяці.

Суду першої інстанції була відома інформація щодо місця реєстрації, проживання ОСОБА_2 та його батьків, номер телефону відповідача.

В заяві від 23.03.2020 ОСОБА_2 не пояснює причини невиконання семиденного терміну та не просить продовжити цей термін.

30 березня 2020 року судом прийнято заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 04.06.2018.

Вказана постанова суперечить приписам ст.285 (ст. 185) ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції 26.05.2020 суперечить приписам ст. 288 ЦПК України.

В рішенні Автозаводського районного суду м. Кременчука від 18.01.2016 (справа № 524/8384/15-ц ) суд розглядав неустойку, яка утворилася за період з 06 липня 2012 року по 02 вересня 2013 року.

Онуфріївський районний суд в 2018 році (справа № 524/8132/17) розглядав неустойку, яка утворилася з жовтня 2017 року (з моменту визнання ВДВС 02.10.2017, боргу по сплаті аліментів в сумі 12 633,58 грн).

Підстави позову у цивільній справі № 524/8384/15-ц та у справі № 524/8132/17 не є ідентичними, оскільки спір між сторонами у справах виник з різних підстав.

Тому твердження суду про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 зводяться до перегляду рішення Автозаводського суду м. Кременчука Полтавської області від 18.01.2016 є хибним і таке, що суперечить чинному законодавству.

Не міг Автозаводський районний суд м. Кременчука в 2016 році розглядати неустойку, яка утворилася з жовтня 2017 року.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки ціна позову становить 8 011 грн 14 коп, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн), апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю з огляду на таке.

З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.10.2012 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 06.07.2013 і до досягнення дитиною повноліття (том 1 а. с. 10-11).

На підставі вказаного рішення Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області було видано виконавчий лист № 1601/9087/2012; 2/1601/2443/2012 (т. 1 а. с. 25).

Згідно довідкирозрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 01.10.2015 № 55151, виданої Автозаводським відділом ДВС Кременчуцького міського управління юстиції та листа від 06.06.2016 № 27299 заборгованість по сплаті аліментів ОСОБА_2 станом на 02.04.2013 становить 4642,64 грн (т. 1 а. с. 27-28).

22.07.2013 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області було змінено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та визначено місце його проживання, разом із батьком ОСОБА_2 .

Припинено обов`язок по сплаті ОСОБА_7 аліментів на утримання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , покладений на ОСОБА_2 рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 09.10.2012.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02.04.2013 (а. с. 8-9).

Встановлено, що в провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області знаходилась цивільна справа № 524/8384/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки пені за прострочення сплати аліментів (т. 2 а. с. 71-90).

В позовній заяві поданій до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області 01.10.2015 ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 2962, 06 гривень за період з 6 липня 2012 року по 02 вересня 2013 року та наводить розрахунок неустойки за вищевказаний період (т. 2 а. с. 72, 73).

Відповідно до розрахунку боргу по аліментах Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції від 18.08.2015 № 47487 заборгованість за період з липня 2012 року по 02 вересня 2013 року складає 4724, 33 гривень (т. 2 а. с. 75, 76).

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів 4228,33 гривень (т. 2 а. с. 77, 78).

18.01.2016 Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку на прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі 4228, 33 гривень за період з 6 липня 2012 року по 2 вересня 2013 року (т. 1 а. с. 3-5 та т. 2 а. с. 80-82).

На підставі вказаного рішення, яке набрало законної сили 16 лютого 2016 року видано виконавчий лист № 524/8384/15-ц (т. 1 а. с. 26).

Згідно постанови державного виконавця Автозводського відділу державної виконавчої служби м. Кременчука ГТУЮ в Полтавській області Матюхи М.Ю. від 16.10.2019 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 524/8384/15-ц закінчено у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду (т. 2 а. с. 51).

У відповідності до розрахунку від 02.10.2017, складеного Автозаводським відділом ДВС Кременчуцького міського управління юстиції заборгованість за вказаним виконавчим листом станом на 01.10.2017 становить 12 633,58 грн (т. 1 а. с. 65).

У відповідності до розрахунку заборгованості по цьому ж виконавчому провадженні з липня 2012 року по вересень 2013 року заборгованість складає 12 633, 57 гривень (т. 2 а. с. 48).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, а також їх правонаступники, не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним до позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.

Згідно із рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно до рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судом практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2016 року у справі № 524/8384/15-ц позов ОСОБА_8 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 неустойку на прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в сумі 4 228,33 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 (том 1 а. с. 3-5).

Зазначене рішення набрало законної сили та не оскаржувалося в апеляційному порядку.

Отже Автозаводським районним судом м.Кременчука вже вирішено питання про сплату на користь ОСОБА_1 неустойки за прострочення сплати аліментів, яка утворилася за період з 6 липня 2012 року по 02 вересня 2013 року.

Розмір заборгованості у відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_10 за період з 6 липня 2012 року по 02 вересня 2013 року вже був встановлений рішенням суду яке набрало законної сили, а тому це питання не може бути предметом нового судового розгляду.

Помилковими є доводи апеляційної скарги, що позивач звернулася з позовом про стягнення неустойки за інший період, оскільки рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 22.07.2013 припинено обов`язок ОСОБА_2 сплачувати аліменти на користь ОСОБА_1 (т.1 а.с.8-9) і після набрання 02.09.2013 цим рішенням законної сили, у ОСОБА_2 не могла збільшуватися заборгованість по сплаті аліментів на користь ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що заборгованість у відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів виникла в результаті надання, після набрання законної сили рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2016 року, державним виконавцем нової довідки-розрахунку від 02.10.2017 (т.1 а.с.6-7), а не в результаті продовження відповідачем несплати аліментів на користь позивача після 02 вересня 2013 року.

Відкриваючи провадження у справі та вирішуючи спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ОСОБА_9 вже зверталась до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто, в указаній справі та у справі, що є предметом апеляційного перегляду, сторони, предмет та підстава позовів є тотожними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України удове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п. 1 ст. 255, ст. ст. 256, 377 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 22 жовтня 2020 року скасувати .

Провадження у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді А. М. Головань

О. Л. Карпенко