Провадження № 22-ц/802/246/21 Категорія: 8 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради - Ященка Віталія Олеговича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Ященка В.О., АТ «Альфа-Банк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Покликалась на те, що 07 лютого 2008 року між АКБ Укрсоцбанк правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 070-22-07/08, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних до 06.02.2018 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту банком 07.02.2008 року було укладено з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано трикімнатну квартиру загальною площею 62 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що з метою дострокового стягнення заборгованості банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Волинського апеляційного суду від 22.11.2019 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Однак, зазначає, що із надісланої банком вимоги від 22.11.2019 року про добровільне виселення та відомостей з Реєстру речових прав їй стало відомо, що державним реєстратором 20.09.2019 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на іпотечне нерухоме майно за ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» на підставі вищезазначених кредитного та іпотечного договорів.

Вважає, що такі дії відповідачів є неправомірними, а рішення та запис про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру мають бути скасовані, оскільки, в момент такої реєстрації не були дотримані вимоги закону щодо процедури реєстрації, так як ні вона, ні інші співвласники квартири не отримували повідомлення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не враховано дію мораторію щодо споживчого кредиту, який був наданий у доларах США.

На підставі наведеного, просить суд, скасувати рішення та запис про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року позов в даній справі задоволено частково.

Ухвалено скасувати рішення та запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_2 , за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» з відкриттям розділу та присвоєнням об`єкту нерухомого майна нового реєстраційного номеру 101 проведену 20.09.2019 року, внесеним державним реєстратором Комунального підприємства «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Ященком В. О.

В частині позовних вимог до державного реєстратора Комунального підприємства «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Ященка В. О. відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 лютого 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 070-22-07/08, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55 000,00 доларів США зі сплатою 13,5% річних до 06.02.2018 року (а.с. 7-10).

В забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту банком 07.02.2008 року було укладено з ОСОБА_1 , ОСОБА_5 договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку банку було передано трикімнатну квартиру загальною площею 62 кв.м., житловою площею 36,5 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12-15).

Постановою Волинського апеляційного суду від 22.11.2019 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.03.2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову (а.с. 22-26).

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору іпотеки від 07.02.2008 року, рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20.09.2019 року державного реєстратора КП «Волинь-реєстр» Куклинської сільської ради Ященка В.О. проведено реєстрацію права власності на об`єкт житлової нерухомості, а саме квартири загальною площею 62 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за АТ «Укрсоцбанк», що підтверджується інформацією з Реєстру речових прав (а.с. 28-29).

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказувала на те, що в момент державної реєстрації не були дотримані вимоги закону щодо процедури реєстрації, так як ні вона, ні інші співвласники квартири не отримували повідомлення банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не враховано дію мораторію щодо споживчого кредиту, який був наданий у доларах США.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з положеннями частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» норми статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» змін до статті 36 Закону України «Про іпотеку`її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку», реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

У цьому випадку умовами іпотечного договору від 07 лютого 2008 року, зокрема пунктом 4.1 передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником Основного зобов`язання Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет Іпотеки в один з наступних способів: шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет Іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 ЗУ «Про іпотеку» (підпункт 4.5.3 п. 4.5 договору Іпотеки).

Усі повідомлення за цим Договором будуть вважатись зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними адресами Сторін. ( п. 6.2 Іпотечного договору).

Згідно з положеннями законодавства, умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

Із матеріалів справи вбачається, що АТ «Укрсоцбанк» правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» направило на ім`я позичальника та позивачки повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки 02.08.2019 року, однак, доказів отримання цього повідомлення адресатами судом в ході розгляду справи не здобуто (а.с. 52-59).

Однією із загальних засад державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно виключно на підставах та в порядку, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (пункт 4 частини першої статті 3 цього Закону).

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор: 1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; 2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (абзац перший частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом з тим, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127(далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема, у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. За наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав (пункт 4 частини першої, абзац перший частини другої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

В ході розгляду справи не здобуто належних доказів, що підтверджують наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що є іпотекодавцями за договором іпотеки від 07.02.2008 року, повідомлення АТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору, а також обізнаність іпотекодавців про намір банку задовольнити свої вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки, в матеріалах справи наявні копії конвертів з відміткою сервісу «Укрпошта» про невручення поштових відправлень у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 54-59).

В суді апеляційної інстанції позивач у категоричній формі заперечила факт отримання повідомлення банку про звернення стягнення на іпотечне майно в позасудовому порядку. При цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , послідовно вказували, що регулярно перевіряли поштові скриньки та цікавились поштовою кореспонденцією, яка надсилалась на їхню адресу. Стверджували, що періодично вели спілкування з банком та намагались вирішити питання існуючого боргу. При цьому жодного разу представник стягувача не вказував про намір позасудового звернення стягнення на іпотечне майно.

Відтак є безпідставними та бездоказовими твердження апелянта про неналежне виконання боржниками своїх обов`язків щодо отримання поштової кореспонденції.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк», така реєстрація проведена з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Судом правильно та підставно було застосовано правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року справа №520/13067/17.

За таких обставин, у державного реєстратора були відсутні правові підстави для прийняття рішення №48785064 від 20.09.2019 року про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того слід зазначити, що 07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу`та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Законуінші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмета іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна.

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже, зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зважаючи на наведене, апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тимчасова заборона примусового стягнення на майно, яке виступає як забезпечення виконання зобов`язань за кредитом в іноземній валюті, діє з урахуванням приписів Закону України «Про іпотеку» та забороняє звернення стягнення на предмет іпотеки, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті у будь-який спосіб.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Отже, оскільки кредит є споживчим, наданий в іноземній валюті, тому на дані правовідносини поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно загальна площа спірної квартири, яка була предметом іпотеки становить 62,0 кв.м, іншого нерухомого майна позивач у власності немає, згоди на відчуження предмету іпотеки Іпотекодавці не надавали.

Визначальним при вирішенні спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна.

Квартира, яка використовується позивачем, як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у тому числі і шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті до таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474 апп 19); від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45 цс 20).

Згідно з ч. 2 ст. 26 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Відтак, право позивача, як співвласника майна, підлягає захисту в судовому порядку шляхом скасування рішення та запису про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на об`єкт нерухомого майна квартиру АДРЕСА_2 .

Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та скасував рішення та запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, оскільки така реєстрацію була проведено з порушенням норм ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також без врахуванням ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Висновки суду ґрунтуються на повно і всебічно з`ясованих обставинах справи, перевірених належними доказами, на які є покликання в рішенні суду і яким суд дав правильну юридичну оцінку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справа № 361/5027/16-ц та від 22 травня 2019 року справа № 490/3505/17 не заслуговують на увагу.

Верховний Суд неодноразово викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в апеляційній скарзі, і суд першої інстанції переглянув справу відповідно до таких висновків (в даному випадку висновки, викладені в оскаржуваному рішенні, узгоджуються з актуальними висновками Великої Палати Верховного Суду), а доводи апеляційної скарги не спростовують їх.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність ухваленого рішення не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: