Справа № 629/1046/20
Номер провадження 2/629/423/21
11.03.2021 року м. Лозова
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді- Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання - Заводяної О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14.01.2021 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 05.06.2020 по цивільній справі ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Заочне рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.06.2020 по цивільній справі ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.
Від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» не визнала в повному обсязі. Зазначила, що в даному випадку є таким, що не відповідає вимогам діючого законодавства п.7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР» згідно якого до вимог, що виникають з кредитного договору або у зв`язку з ним, застосовується позовна давність у десять років. Зазначила, що з поданої нею заяви від 20.12.2016 та наданих позивачем Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР», текст яких розміщений на офіційному веб-сайті та графіку платежів, про відсутність її обізнаності з Умовами та досягнення домовленості із позивачем про збільшення позовної давності. Вважає, що до вимог позивача про стягнення пені підлягає застосуванню строк позовної давності, передбачений ст. 258 ЦК України в один рік. Зазначає, що умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено строк його остаточного повернення 20.06.2018, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулось до суду із позовом 05.03.2020, тобто з пропуском строку позовної давності. Також вважає, що підстав для стягнення коштів у визначеному позивачем розмірі 6310,40 грн., як заборгованість за платою управління кредитом відсутні, оскільки у підписаній відповідачем заяві від 20.12.2016 відсутні умови договору про встановлення плати за управління кредитом.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідачка та її представник в судове засідання не з`явились, представник відповідача надав телефонограму про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 20180730, відповідно до умов якого, ТОВ «ФК «ЦФР» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «ЦФР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між Кредитором і Боржниками (Портфель Заборгованості) (а.с.19-21).
Згідно з частиною першою статті 11 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В«Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому наявні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на яких договір було укладено.
З цих же підстав помилковим є посилання відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 342/180-17-ц, оскільки встановлені судом обставини даної справи істотно відрізняються від зазначеної справи, так як в ній йшлося, про цілковите визначення істотних умов кредитування через нібито приєднання споживача банківських послуг до Умов і Тарифів банку (зокрема, в частині визначення розміру процентів), розміщених на його банківському сайті.
Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.
Суд відхиляє також доводи відповідача щодо спливу строків позовної давності стосовно вимог про стягнення пені відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки з тексту кредитного договору, підписаного відповідачем, вбачається, що сторонами договору було погоджено, що до всіх правовідносин, пов`язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у десять років(п.7.2 Умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «ЦФР»), що відповідає положенню частини 1 статті 259 ЦК України, згідно якого позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Визначений договором строк позовної давності позивачем порушений не був.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору - 2102 грн.
Керуючись ст.ст.12,81,141,247,263-265 ЦПК України, ст.ст. 3,11, 509, 525, 526, 530, 549,550,610, 611, 612 ЦК України, суд, -
Позов - задовольнити.
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С.А. Мицик