Дата документу 02.03.2021 Справа № 554/264/21
Провадження №2/554/1093/2021
РІШЕННЯ

іменем України

02 березня 2021 року м.Полтава

Октябрський районний суд м.Полтавив складі суду :

головуючого судді Андрієнко Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Карабаш О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Полтаві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Фесенко Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа-приватний виконавець Виконавчого округу Гречин Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року представник позивача адвокат Фесенко Ю.О. звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа-приватний виконавець Виконавчого округу Гречин Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса від 31 січня 2020 року №11326 таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог посилається на ті обставини, що з інформації, яка міститься в АСВП позивачу стало відомо про наявність відкритого виконавчого провадження №63536427 відносно неї про стягнення на користь ТОВ «Вердикт Капітал» коштів, після чого звернулась до приватного виконавця для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Зазначає, що постановою приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. від 06 листопада 2020 року за заявою представника ТОВ «Вердикт Капітал» відкрито виконаче провадження №63536427 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Гуревічова О.М. №11326, виданого 30.01.2020 року про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість в розмірі 15693,50 грн. Також з`ясовано, що 30 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис №11326, за яким стягнуто з ОСОБА_1 невиплачені в строк грошові кошти на користь ТОВ «Вердикт Капітал», якому ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року та додаткових угод №1,2,3, 4, 5, 6, 7, 8 до нього, за договором позики №AG3533823 від 27.04.2019 року, укладеної між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 . В зазначеному виконавчому написі нотаріуса зазначено стягнути з ОСОБА_1 за період з 30.09.2019 року по 28.12.2019 року 7000 грн. заборгованості за тілом кредиту, 5143,50 грн. заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками, 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 15693,50 грн. Проте позивач наголошує на тому, що ОСОБА_1 взагалі не укладала ані кредитного договору, ані договору позички з фінансовою установою ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та в свою чергу про наявність відступлення права вимог на користь іншої установи ТОВ «Вердикт Капітал» взагалі не була поінформована. Також за її заявою від 15.05.2019 року Полтавським ВП ГУНП в Полтавській області в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0001458 від 16.05.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, в якому вона має статус потерпілого.

Таким чином, у позовній заяві зазначає, що позивач не укладала кредитного договору, тоді як останній було укладено невстановленою особою з використанням персональних даних позивача, наголошує на спірному характері кредитного договору, зловживанні з боку нотаріуса при здійсненні захисту цивільних прав, що було направлено на завдання шкоди позивачу, за відсутності доказів, що підтверджують наявність у боржника перед кредитором відповідної заборгованості. Крім того, на переконання позивача, нотаріусом не дотримані основні вимоги щодо посвідчення правочинів. Зазначає, що вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не вбачається можливим, та у даному випадку приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис всупереч роз`ясненням Мін`юсту та законодавчим змінам, що є однією із підстав для визнання його таким, що не підлягає виконанню. На підставі викладеного, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, а також доводів, зазначених у позовній заяві, позивач вимушений був звернутися за судовим захистом.

25 січня 2021 року ухвалою судді Октябрського районного суду м.Полтави відкрито провадження та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.18-19).

03 лютого 2021 року ухвалою суду задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову; зупинено стягнення за виконавчим написом №11326, вчиненим 30 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем про звернення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості в сумі 15693,50 грн. у виконавчому провадженні №63536427 на час розгляду цивільної справи №554/264/21 і до набрання законної сили рішенням суду (а.с.67-70).

25 лютого 2021 року від відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому з позовними вимогами не погоджується, заперечує проти задоволення позову з таких підстав. Вважає, що нотаріусом було дотримано обов`язкової умови при вчиненні виконавчого напису, а саме щодо безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірної заборгованості перед стягувачем. За таких обставин, оскільки нотаріусу для вчинення виконавчого напису відповідачем були надані документи, які підтверджують безспірність заборгованості, а зазначена в оспорюваному виконавчому написі заборгованість, на думку відповідача, можна вважати сааме безспірною, оскільки позивач не зазначила жодної обставини, які б свідчили протилежне. Крім того, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процессу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Із врахуванням викладеного, а також норм законодавства, зазначеного у відзиві, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог позивачу, а також відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу (а.с.79-81, 91-95).

В судове засідання позивач не з`явився, будучи повідомленим у встановлений ЦПК України спосіб. Від представника позивача адвоката Фесенко Ю.О. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі, в якому зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Додатково зазначив, що заперечення відповідача щодо витрат на правничу допомогу є безпідставними, оскільки позивачем такі вимоги взагалі не заявлялися, крім того у відзиві відсутні будь-які докази на спростування вимог позивача ОСОБА_1 , а тому просить позов задовольнити (а.с.107).

Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» до суду свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву, в якому викладена позиція сторони відповідача щодо позовних вимог (а.с.76, 91-95).

Третя особа приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі (а.с.75).

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О.М. у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі (а.с.108).

За таких обставин, судом вжиті достатні заходи щодо належного повідомлення учасників та забезпечення їх участі в розгляді справи.

Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, беручи до уваги відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 30 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. вчинено виконавчий напис за реєстраційним №11326 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , невиплачених в строк грошових коштів на користь ТОВ «Вердикт Капітал» (), якому ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» () відступлено право вимоги на підставі Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22 ссерпня 2019 року та Додаткової угоди №1 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року, укладеної 22 серпня 2019 року, Додаткової угоди №2 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року, укладеної 30 вересня 2019 року, Додаткової угоди №3 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року, укладеної 30 вересня 2019 року, Додаткової угоди №4 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року, укладеної 31 жовтня 2019 року, Додаткової угоди №5 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року, укладеної 31 жовтня 2019 року, Додаткової угоди №6 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року, укладеної 13 грудня 2019 року, Додаткової угоди №7 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року, укладеної 27 грудня 2019 року, Додаткової угоди №8 до Договору відступлення прав вимоги №22-08/19 від 22.08.2019 року, укладеної 27 грудня 2019 року, за Договором позики №AG3533823 від 27 квітня 2019 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 .

Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.09.2019 року по 28.12.2019 року включно. Сума заборгованості складає 15693,50 грн., в тому числі: 7000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5143,50 грн. - заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками; 3500,00 грн. - заборгованість за пенею; 50,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а.с.9-10, 58).

Так, 09 листопада 2020 року постановою приватного виконавця Виконавчого округу Полтавської області Гречин Н.В. відкрито виконавче провадження №63536427 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса №11326 від 30 січня 2020 року про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 15693,50 гривень (а.с.11, 59).

17 грудня 2020 року постановою приватного виконавця у виконавчому провадженні ВП №63536427 звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 до виплати загальної суми боргу 17728,85 грн. (а.с.60-62).

У позовній заяві позивач ОСОБА_1 наполягає на тому, що не укладала ані кредитного договору, ані договору позички з фінансовою установою ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», відтак жодних кредитів не отримувала та, в свою чергу, про наявність відступлення права вимог на користь іншої установи - ТОВ «Вердикт Капітал» взагалі не була поінформована.

Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» вважає і це вбачається з наданого відзиву, що при вчиненні виконавчого напису №11326 від 31 січня 2020 року у приватного нотаріуса були всі підстави вважати безспірною заборгованість за Договором кредиту, що, на думку відповідача, підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, відтак, вказану нотаріальну дію приватним нотаріусом вчинено з дотримання вимог законодавства.

Між тим, як вбачається з матеріалів позовної заяви, ще 15 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавський області із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі вказаної заяви 16 травня 2019 року було розпочате досудове розслідування кримінального провадження, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001458, зокрема, згідно з фабулою внесено відомості за фактом того, що 27 квітня 2019 року о 10 год. 04 хв. невідома особа, використовуючи персональні дані ОСОБА_1 , оформила кредит в онлайн банку «Качай гроші» та шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами на невстановлену суму, попередня кваліфікація за ч.1 ст.190 КК України (а.с.57).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України).

Разом із тим, на спростування тверджень позовної заяви відповідачем взагалі не надано до суду доказів щодо факту укладення Договору позики №AG3533823 від 27 квітня 2019 року, в якому стороною виступає позивач ОСОБА_1 та міститься підпис останньої, а так само інших угод, про відступлення прав вимоги за таким договором, додаткових угод згідно наведеного у виконавчому написі переліку з доказами повідомлення боржника про їх існування.

Інші докази, які підтверджують підписання вказаного вище договору позивачем власноручним або електронним підписом суду не надані.

Щодо зазначених обставин відповідач не скористався своїми процесуальними правами, визначеними ст.43 ЦПК України подавати докази, подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Натомість, доводи відзиву зводяться лише до загальних формулювань та викладу норм законодавства щодо порядку вчинення виконавчого напису нотаріусом, тлумачення термінів тощо, однак вони не спростовують наведених у позовній заяві обставин і тверджень, оскільки жодного обґрунтування належними та допустимими доказами такі доводи не містять.

Тоді як доводи сторони позивача про те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису від 31 січня 2020 року не переконався належним чином у безспірному розмірі суми, що підлягає стягненню за виконавчим написом з позивача на користь банку, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат», є такими, що заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012 року N296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат»та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій).

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному переліку документів. При цьому перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

З тексту оспорюваного виконавчого напису від 01 січня 2020 року вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався, окрім іншого, Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року за №1172 (а.с.9).

Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»).

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22 лютого 2017 року судом застосовано вимоги положення п.10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п.1 та п.2 постанови №662 були оприлюднені в Офіційному вісник України 21 березня 2017 року.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Оспорюваний виконавчий напис вчинено 01 січня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14.

Отже, станом на 01.01.2020 року (день вчинення спірного виконавчого напису) було визнано нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів.

Проте, незважаючи на це, всупереч вимогам закону, відповідач звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, а приватний нотаріус в свою чергу всупереч правилам встановленим Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, вчинив виконавчий напис від 31 січня 2020 року, яким з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» стягнуто заборгованість.

У даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми ст.88 Закону України «Про нотаріат».

З урахуванням викладеного, а також факту реєстрації кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 від 16 травня 2019 року щодо шахрайських дій з її персональними даними та оформлення від її імені кредиту, посилання відповідача на безспірність заборгованості за таким договором, а також існування відповідної заборгованості боржника перед кредитором, є безпідставними.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» або ТОВ «Вердикт Капітал» заявляли до ОСОБА_1 будь-які вимоги про погашення заборгованості. Позивач не отримувала жодної претензії про погашення кредитної заборгованості, відомості щодо протилежно в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, ОСОБА_1 не отримувала вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Також суду не надано доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від банку та від позивача будь-які первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безспірними.

Крім того, зважаючи на принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, стандарти доказування (ст.ст.76-89 ЦПК України), відповідачем суду не доведено, що 27 квітня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» взагалі був укладений Договір позики, який би був підписаний саме ОСОБА_1 .

За таких обставин, вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, оскільки відповідач не спростував зазначені позивачем обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає необхідним визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим О.М. від 31 січня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за №11326, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 15693 грн. 50 коп.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд, вирішуючи питання розподілу судових витрат, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім і підтверджені документально витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 908,00 грн.

Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення за оскаржуваним виконавчим написом продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Керуючись ст.ст.12, 81, 141, 229, 247, 259, 263, 268, 350, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов представника позивача адвоката Фесенко Юлії Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа-приватний виконавець Виконавчого округу Гречин Наталія Володимирівна, приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем 31 січня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за №11326, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість у розмірі 15693,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

представник позивача: адвокат Фесенко Юлія Олександрівна, свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю №2786 від 23.04.2019 року, адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», , місцезнаходження: вул.Кудрявський узвіз, буд.5-Б, м.Київ, 04053;

третя особа: приватний виконавець Виконавчого округу Полтавської області Гречин Наталія Володимирівна, адреса: вул.Сапіго, буд.6, м.Полтава, 36039;

третя особа: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, адреса: вул.Михайлівська, буд.5/6, літ.В, м.Київ, 01001.

Повний текст судового рішення складено 05 березня 2021 року.

Суддя Г.В. Андрієнко