Справа № 323/2909/20
Провадження № 2/323/211/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

секретаря - Тахтаул А.Л.,

за участю

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Дондика М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов позов виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області про позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_4 батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також про стягнення з відповідачів аліментів на утримання вказаних дітей на користь на користь особи або закладу, де будуть влаштовані, у розмірі Ѕ частки її доходу (заробітку), але не менше п`ятдесяти процентів від встановленого законом на дитину відповідного віку прожиткового мінімуму, на кожну дитину, починаючи з дня подання позову (17.11.2020 року) і до досягнення дітьми повноліття.

Позов обґрунтований тим, що відповідачі протягом тривалого часу не виконують належним чином свої батьківські обов`язки щодо належного матеріального забезпечення та духовним розвитком своїх дітей,, зловживають алкогольними напоями, а здійснений за їх своєю соціальний супровід позитивних результатів не дає, відповідні рекомендації відповідачі ігнорують, від алкогольної залежності не лікуються, офіційно не працевлаштовані. Мати взагалі не працює, а батько працює неофіційно, через що по два тижні відсутній, а по приїзду дітьми не займається, оскільки пиячить разом з дружиною. Через вжиття алкогольних напоїв двоє молодших синів часто залишаються взагалі без догляду, а батько у стані сп`яніння здатний до насильства щодо дітей, внаслідок чого у листопаді 2020 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були тимчасово відібрані від батьків та поміщені до Комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради. Старші діти відповідачів, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взагалі протягом останніх шести років проживають не з батьками, а із своєю бабусею ОСОБА_9 , яка й займається їх матеріальним забезпеченням та вихованням, однак в силу похилого віку відмовляється від подальшого догляду за дітьми. На думку позивача, той факт, що відповідач, проживаючи окремо від дитини, жодного з покладених на нього обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової та будь-якої іншої участі у житті сина не бере, свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. На думку органу опіки та піклування, вказана поведінка відповідачів свідчить про ухилення ними від виконання батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення їх батьківських прав та буде в інтересах їх дітей. Водночас, оскільки позбавлення батьківських прав не звільнення батьків від обов`язку утримання дітей, з них мають бути стягнуті відповідні аліменти.

Ухвалою від 18.11.2020 року провадження у справі було відкрито, а її розгляд визначений в порядку загального позовного провадження, учасникам справи був наданий час для надання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування.

В підготовчому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.

Відповідачі в підготовчому провадженні письмового відзиву на позов не надали, але позов не визнали. Клопотань процесуального характеру також не подали.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області, Дондик М.І., в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Будь-яких клопотань в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України, від учасників справи не надходило.

Ухвалою від 09.12.2020 року підготовче провадження у справі було закрите, а справу призначено до судового розгляду.

Під час судового розгляду представник позивача свої вимоги підтримала, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області, позовні вимоги також підтримав, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала повністю та пояснила, що вона та її чоловік дітей люблять, в силу своїх невеликих можливостей намагаються створювати для дітей нормальні умови для матеріального забезпечення та духовного розвитку. Раніше вона дійсно була схильна до вжиття алкогольних напоїв, але станом на час розгляду справи пиячити припинила, разом з чоловіком утримує своє житло в чистих умовах, забезпечує наявність продуктів харчування в кількості, достатній для годування дітей. Від виконання батьківських обов`язків вона не ухиляється, життям дітей, їх навчання та духовним розвитком інтересується та допомагає по мірі своїх можливостей. Стала на облік до центру зайнятості з метою офіційного працевлаштування.

Відповідач ОСОБА_3 також проти позову заперечував, підтримавши доводи своєї дружини. Крім того, пояснив, що він дійсно по два тижні відсутній за місцем проживання, оскільки неофіційно працює у м. Запоріжжя вахтовим методом, але коли приїжджає, то привозить гроші та продукти у кількості, достатній для утримання дітей. З молодшими синами у нього нормальні стосунки, після їх відібрання вони з дружиною регулярно їх відвідують, діти раді їх бачити та бажають повернутись додому. Батьки дійсно не завжди можуть допомогти з навчанням, оскільки не володіють достатніми знаннями та навичками для цього, але вони не ухиляються від виховання дітей. Факти, викладені в позовній заяві, є перебільшеними, в тому числі щодо застосування насильства з його боку. Стосовно старших дочок відповідач пояснив, що вони вирішили проживати разом з бабусею в іншому селі, де більше коло для спілкування, тобто там їх краще, але батьківського зв`язку з ними відповідачі не втратили.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані ними докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до такого.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є батьками неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, які знаходяться в матеріалах справи.

Відповідачі разом дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 проживають за адресою АДРЕСА_1 , що учасниками справи не оспорюється та підтверджується документами, зібраними в ході здійснення соціального супроводу за ними.

Неповнолітні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають окремо від відповідачів, разом із своєю бабусею (матір`ю відповідача ОСОБА_2 ) ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_2 .

За місцем проживання відповідач ОСОБА_2 з вересня 2019 року характеризувалась посередньо: не працювала, на обліку у центрі зайнятості не перебувала, по декілька днів поспіль разом із чоловіком вживала алкогольні напої, внаслідок чого вихованням та утриманням дітей не займалась, допускала лайки та бійки з чоловіком у присутності дітей. Неодноразово її поведінка була предметом розгляду органом опіки та піклування Микільської сільської ради Оріхівського району, в тому числі за скаргами, які надходили від ОСОБА_9 (характеристика від 18.09.2019 року № 185, видана старостою Микільського старостинського округу Преображенської сільської ради).

Аналогічним чином характеризувався й відповідач ОСОБА_3 .

Станом на жовтень 2020 року характеристика відповідачів за місцем проживання не змінилась.

Відповідно до довідки від 19.10.2020 року № 244, виданої Комунальним закладом Навчально-виховного комплексу «Основа» Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, неповнолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 відвідують Омельницьку філію вказаного закладу, характеризуються як добрі, працьовиті, але за характером нестримані, різкі, часто приходять до школи без виконаних домашніх завдань, зовні бувають неохайні, у брудному одязі, не снідавши. Батьки не приділяють належної уваги синів, не допомагають систематично у навчанні.

Відповідно до довідки від 19.10.2020 року № 08, виданої Любицькою загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів Новомиколаївського району Запорізької області, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 проживають із бабусею ОСОБА_9 , забезпечені всім необхідним для навчання. Чи беруть участь у їхньому житті батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адміністрації школи невідомо.

За педагогічною характеристикою ОСОБА_7 , складеною 11.09.2019 року, Комунальним закладом Навчально-виховного комплексу «Основа» Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, хлопчик поступив для навчання не підготовлений, з низьким рівнем розвитку пізнавальної діяльності, потребує логопедичної та психологічної допомоги, не має елементарних навичок культурної поведінки у колективі, спілкування з дорослими, часто пропускає заняття, погано засвоює навчальний матеріал, рідко та погано виконує домашні завдання, вживає нецензурну лексику, конфліктний, на зауваження не реагує. Батьки на батьківські збори не приходять, на телефонні дзвінки не відповідають.

Наказом Комунальної установи «Центра надання соціальних послуг» Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 30.08.2019 року № 08 сім`я ОСОБА_16 була взята під соціальний супровід.

В період з серпня 2019 року по жовтень 2020 року смію ОСОБА_16 майже щомісяця відвідувала комісія представників органу опіки та піклування з метою перевірки умов проживання дітей.

Так, відповідно до Акту відвідування від 27.08.2019 року, за місцем проживання відповідачів діти виявлені не були. Вони перебували за місцем проживання бабусі ОСОБА_9 із слідами побоїв та побоювались повертатись додому, оскільки боялись батька. До школи підготовлені не були.

Відповідно до Акту відвідування від 17.09.2019 року за місцем проживання було встановлено, що діти забезпечені продуктами харчування, але до школи не готові, відповідними матеріалами не забезпечені. Батько по два тижні відсутній, бо їздить на заробітки.

Аналогічні відомості містить Акту відвідування від 17.12.2019 року.

Актом відвідування від 23.01.2020 року зафіксовано перебування відповідачів в стані алкогольного сп`яніння, хоча діти й були забезпечені продуктами харчування. Зі слів дітей, між батьками часто виникають лайки, через стан алкогольного сп`яніння вони не слідкують на виконанням домашнього завдання.

Актом відвідування від 14.06.2020 року було зафіксовано перебування відповідачів в стані алкогольного сп`яніння та неприбраність в будинку.

Актом відвідування від 20.08.2020 року було зафіксовано, що відповідачі були в тверезому стані, в будинку було чисто, умови проживання дітей забезпечені на задовільному рівні.

Актом відвідування від 29.09.2020 року знову було зафіксовано перебування відповідача ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння. Неповнолітній ОСОБА_13 повідомив, що напередодні мати йог побила, про що він навіть зателефонував шкільному вчителю ОСОБА_17 . В школу не поїхав, бо запізнився на шкільний автобус. Боявся матері.

Рішенням виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 30.09.2020 року № 99 всі діти відповідачів були влаштовані на тимчасове проживання до бабусі ОСОБА_9 , до прийняття рішення про їх подальше постійне проживання та доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав.

За повідомленням від 23.10.2020 року № 375 про результати такого соціального супроводу, тобто після спливу більше ніж року з його початку, у поведінці відповідачів по відношенню до своїх дітей позитивних змін не відбулось: вони продовжують зловживати алкогольними напоями, дітьми не цікавляться, вихованням не займаються, умови проживання дітей не відповідають санітарно-гігієнічним та матеріальним вимогам, частко допускають лайки в присутності дітей, відповідні поради та консультації соціальних працівників відповідачі ігнорують, незважаючи на попередження про можливе позбавлення їх батьківських прав. Головна проблема відповідачів алкозалежність.

Рішенням виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 22.10.2020 року № 108 неповнолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 був відібрані від відповідачів та поміщені та тимчасово влаштовані до Комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради.

Рішенням виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 27.10.2020 року № 110 був затверджений Висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення обох відповідачів батьківських прав щодо всіх чотирьох неповнолітніх дітей. Висновок обґрунтований викладеними вище обставинами.

Відповідно до повідомлення Комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради від 15.01.2021 року № 01-14/11, за час перебування неповнолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у вказаній установі відповідачів двічі відвідали синів, а також систематично телефонували та цікавились їх життям.

Відповідно повідомлення Комунального закладу «Оріхівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Запорізької обласної ради від 17.01.2021 року № 01-14/15, неповнолітні ОСОБА_12 та ОСОБА_13 прибули до цього закладу, маючи високий рівень напруги, стурбованості та тривожності. В ході індивідуальної роботи з ними було встановлено, що діти проживали в сім`ї, де були присутні асоціальні стосунки, відсутність моральних чеснот, антисанітарія, зловживання батьками спиртними напоями, сварки, насильство по відношенню до дітей та їх матері. Спеціалістами закладу проводиться робота щодо соціальної адаптації дітей, формування навичок зорового способу життя, мотивації до навчання, адекватної самооцінки тощо. Разом з цим діти виявляють бажання повернутися додому до бабусі, а з мамою вони згодні проживати, якщо вона припинить зловживати спиртними напоями. Простежується негативний вплив батька на психоемоційний стан дітей.

Актом відвідування від 18.01.2021 року було зафіксовано, що відповідачі були в тверезому стані, але з явними ознаками нещодавнього вживання алкогольних напоїв.

Актом відвідування від 08.02.2021 року зафіксовано, що станом на час відвідування будинок відповідачів для проживання дітей не був пристосований, здійснювався ремонт. Приміщення потребувало генерального прибирання. Відповідачі були вдома. Відчувався запах алкогольних напоїв.

Допитана в судовому засіданні як свідок, бабуся дітей, ОСОБА_9 , підтвердила факти, покладені в основу позовних вимог, в тому числі факти постійно вживання відповідачами алкогольних напоїв, вжиття насильства до дітей, невиконання відповідачами елементарних дій щодо належного утримання та виховання дітей. Разом з тим, сама вона через похилий вік та скрутне матеріальне становище не змозі продовжувати самостійне утримання та виховання онуків. Вважала за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав та влаштувати дітей в іншу сім`ю, оскільки це буде відповідати найкращим інтересам дітей.

Також в судовому засіданні була заслухана думка старших дочок відповідачів, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які підтвердили, що не бажають проживати разом з батьками, вважають, що батьки заслуговують на позбавлення батьківських прав, і що іншого виходу для найкращого дотримання їх інтересів немає. Підтвердили, що давно вже за власним бажанням стали проживати разом з бабусею, оскільки умови проживання з батьками були неналежними й навіть небезпечними для них. Навели приклади насильства щодо них з боку батька.

Мотиви суду щодо позбавлення відповідачів батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У рішенні від 16 липня 2015 року справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

На підставі наведеного аналізу норм матеріального Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 23.12.2020 року у справі № 522/21914/17 висловився про те, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

У цій же постанові КЦС ВС вказав на те, що питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості батька та його поведінці. Факт заперечення батька проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем зустрічного позову, апеляційної та касаційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

Водночас суд бере до уваги, що за змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Оцінюючи встановлені у справі обставини, суд констатує, що поведінка відповідачів по відношенню до їх дітей, хоча в цілому й негативна, є неоднаковою й нестабільною, у зв`язку з чим питання про позбавлення батьківських прав має вирішуватись індивідуально.

Так, встановлені у справі обставини вказують на те, що від утримання та виховання неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідачі вже давно самоусунулись і протягом тривалого часу не виконують батьківські обов`язки щодо них без будь-яких поважних причин. Характерний для міцної сім`ї психоемоційний зв`язок між цими дівчатами та відповідачами зруйнований внаслідок поведінки останніх, на що вказує, що діти не просто не заперечували, а наполягали на позбавленні відповідачів батьківських прав, виявили свідоме, аргументоване та стійке небажання проживати разом з батьками; неодноразово заявили, що іншого виходу для виправлення їх життєвої ситуації немає.

За таких обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через ухилення від виконання батьківських обов`язків та зловживання алкогольними напоями, незважаючи на заперечення проти цього самих відповідачів.

Разом з цим суд бере до уваги, що ставлення відповідачів до виконання батьківських обов`язків по відношенню до двох інших дітей є іншим. Очевидним є те, що між ними зберігаються почуття взаємної прив`язаності; відчувається, що відповідачі не байдуже ставляться до утримання та виховання синів. Протягом судового розгляду справи відповідачі проявили бажання змінювати свою поведінку в інтересах дітей: відповідач ОСОБА_2 стала на облік до центру зайнятості, в будинку проводяться ремонтні роботи, наявні продукти харчування та задовільні умови для проживання дітей. Відповідачі послідовно заперечували проти позбавлення їх батьківських прав та заявили, що намагаються звільнитись від алкогольної залежності.

Відтак, суд приходить до висновку, що можливості впливу на поведінку відповідачів без застосування такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав, щодо двох молодших дітей, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не є вичерпаними. Як зізнались самі відповідачі, і як підтверджується матеріалами справи, відповідачі самі не мають стабільних знань, вмінь та навичок для належного виконання батьківських обов`язків, і через це не здатні передати їх дітям. Однак в такому випадку відсутні наведені вище ознаки ухилення від виконання батьківських обов`язків.

З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_12 та ОСОБА_13 опинились в такому занедбаному стані, що подальше їх перебування разом з батьками, без позитивних змін у поведінці останніх, становитиме небезпеку для хлопчиків з точки зору їх соціалізації, збереження психічного здоров`я, формування життєвих установок, навиків, необхідних для успішної самореалізації.

За таких обставин, а також з огляду на спільність визначених законом підстав для позбавлення батьківських прав, так і для відібрання дитини у батьків, суд вважає за доцільне позовні вимоги в частині, що стосуються ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , задовольнити частково, відібравши їх у відповідачів без позбавлення батьківських прав.

При цьому суд зауважує, що відповідно до абз. 8, 9 п. 8 постанови Кабінету Міністрів України «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав людини» від 24.09.2008 року № 866, у разі прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків без позбавлення їх батьківських прав служба у справах дітей протягом тижня інформує центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за місцем проживання сім`ї для надання соціальних послуг сім`ї. Результати проведеної центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді роботи враховуються службою у справах дітей під час підготовки висновку про доцільність поновлення або позбавлення батьків батьківських прав.

Якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

На переконання суду, за обставин, що склалися у сім`ї ОСОБА_16 , таке тимчасове по суті відібрання дітей є доцільним як з точки зору дотримання найкращих інтересів дитини, так і з точки зору надання відповідачам можливості проявити своє прагнення до виправлення у ставленні до виконання батьківських обов`язків.

Щодо стягнення аліментів.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта статі 170 СК України).

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах

Відтак, позовні вимоги про стягнення аліментів заявлені у розмірі, мінімально встановленому законом, вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 10, 19, 150, 164, 165, 166, 170, 180-183 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 19, 141, 176, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Служба у справах дітей Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Неповнолітніх ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відібрати від матері - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без позбавлення їх батьківських прав щодо цих дітей.

Неповнолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , передати Службі у справах дітей Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області для їх подальшого влаштування у встановленому законом порядку.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь особи або закладу, де будуть влаштовані її неповнолітні діти ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на їх утримання у розмірі Ѕ частки її доходу (заробітку), але не менше п`ятдесяти процентів від встановленого законом на дитину відповідного віку прожиткового мінімуму, на кожну дитину, починаючи з дня подання позову (17.11.2020 року) і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь особи або закладу, де будуть влаштовані його неповнолітні діти ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на їх утримання у розмірі Ѕ частки його доходу (заробітку), але не менше п`ятдесяти процентів від встановленого законом на дитину відповідного віку прожиткового мінімуму, на кожну дитину, починаючи з дня подання позову (17.11.2020 року) і до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що вони мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо яких вони позбавлені батьківських прав.

Роз`яснити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що у разі, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належ ному вихованню їх дітей, вони мають право звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав та (або) повернення їх дітей, відібраних за цим рішенням.

Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що у разі невжиття ними заходів щодо усунення причин, які стали підставою для відібрання у них неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , орган опіки та піклування або інша заінтересована особа відповідно до закону матиме право звернутись до суду з позовом про позбавлення їх батьківських прав й щодо цих дітей.

Повний текст рішення складений 15.03.2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду безпосередньо або через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення, а разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, - протягом 30 днів з вручення копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області М.М. Мінаєв