Справа № 310/6778/17
РІШЕННЯ

Іменем України

04 березня 2021 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді Черткової Н.І.,

за участю секретаря судового засідання - Димової Л.В.,

позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, автомобіля та грошових коштів, визнання права власності на 1/2 частину набутого майна подружжя, виділення відповідачу автомобілю зі стягненням 1/2 частини його вартості, стягнення грошових коштів у розмірі 3475,38 доларів США в рахунок компенсації Ѕ частини банківських вкладів (депозитів) в доларах США та стягнення грошових коштів у розмірі 53866,63 грн. в рахунок компенсації Ѕ частини банківських вкладів (депозитів) в гривні та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «Альфа Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів та стягнення грошових коштів у розмірі 89280,87 грн., що становить Ѕ частину банківських вкладів (депозитів), -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна подружжя, який в подальшому уточнила.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалася на те, що з 16.03.1994 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 .

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 26.01.2017 року по справі № 310/6907/16 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

За період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за спільні кошти та спільними зусиллями сторонами по справі побудовано житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Протягом перебування у шлюбі сторонами по справі спільними зусиллями та за спільні кошти постійно здійснювалися будівельні роботи по поліпшенню стану житлового будинку та благоустрою прилеглої території. Право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано 11.11.2016 року на ім`я ОСОБА_4 .

На підставі рішення шостої сесії сьомого скликання Бердянської міської ради Запорізької області від 21 січня 2016 року № 33 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передано у власність громадянину України ОСОБА_4 земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах норм безоплатної приватизації площею 0,0861 га, кадастровий номер :11:019:0137, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_4 16.02.2016 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2016 року № 53617877.

Крім того, у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 систематично вносили спільні кошти подружжя на банківські вклади (депозити), які оформлювалися на ім`я ОСОБА_4 . Сторонами було відкрито вклади у доларах США: договір SAMDNWFD401, рахунок № НОМЕР_1 , відкритий 13.01.2016 року на суму 1 000 доларів США, повернуто 20.07.2017 року 6 619,83 доларів США; договір SAMDNWFD901, рахунок № НОМЕР_2 , відкритий 17.02.2016 року на суму 150 доларів США, повернуто 27.02.2018 року 330,93 доларів США; та вклади у гривні: договір SAMDNWFD201, рахунок № НОМЕР_3 , відкритий 13.11.2016 року на суму 10 000 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 14.01.2017 року 10 229,48 грн.; договір SAMDNWFD501, рахунок № НОМЕР_4 , відкритий 06.10.2016 року на суму 10 000 грн., договір SAMDNWFD201, рахунок № НОМЕР_5 , відкритий 28.10.2015 року на суму 20 000 грн., поповнений 13.01.2016 року на 20 000 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 29.04.2016 року 43 634,44 грн.; договір SAMDNWFD000, рахунок № НОМЕР_6 , відкритий 04.10.2015 року на суму 4 000 грн., поповнений 05.01.2016 року на 4 000 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 08.04.2016 року 8 440,75 грн., договір SAMDNWFD200, рахунок № НОМЕР_7 , відкритий 04.10.2015 року на суму 10 000 грн., поповнений 27.04.2016 року на 4 000 грн., 27.04.2016 року на 4 000 грн., 29.04.2016 року на 2 000 грн., 03.07.2016 року на 4 500 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 05.10.2016 року 28 222,56 грн.; договір SAMDNWFD800, рахунок № НОМЕР_8 , відкритий 04.10.2015 року на суму 10000 грн., поповнений 13.12.2015 року на 2000 грн., 10.02.2016 року на 3000 грн., 27.04.2016 року на 5000 грн., 27.04.2016 року на 5000 грн., 02.05.2016 року на 10000 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 05.10.2016 року 40 321,64 грн.; договір SAMDNWFD601, рахунок № НОМЕР_9 , відкритий 04.10.2015 року на суму 10 000 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 05.04.2016 року 11 151,51 грн.; договір SAMDNWFD000, рахунок № НОМЕР_10 , відкритий 04.10.2015 року на суму 10 000 грн., поповнений 05.01.2016 року на 10 000 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 08.04.2016 року 21 101,90 грн.; договір SAMDNWFD000, рахунок № НОМЕР_11 , відкритий 07.08.2015 року на суму 500 грн., поповнений 04.10.2015 року на 500 грн., 02.11.2015 року на 500 грн., продовжений на новий строк 10.11.2015 року, поповнений 29.04.2016 року на 1 500 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 11.05.2016 року 47 12,95 грн.; договір SAMDNWFD500, рахунок № НОМЕР_12 , відкритий 07.08.2015 року на суму 500 грн., поповнений 04.10.2015 року на 500 грн., 13.12.2015 року на 480 грн., 13.01.2016 року на 470 грн., 27.04.2016 року на 460 грн., 02.05.2016 року на 500 грн., 03.07.2016 року на 500 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 08.08.2016 року 4 781,43 грн.; договір SAMDNWFD800, рахунок № НОМЕР_13 , відкритий 01.07.2015 року на суму 1 000 грн., поповнений 13.12.2015 року на 1 000 грн., 13.01.2016 року на 1 000 грн., 10.02.2016 року на 1 000 грн., 27.04.2016 року на 1000 грн., 02.05.2016 року на 1 000 грн., 02.06.2016 року на 1 000 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 02.07.2016 року 10 141,19 грн.; договір SAMDNWFD401, рахунок № НОМЕР_14 , відкритий 01.07.2015 року на суму 1000 грн., поповнений 04.10.2015 року на 1000 грн., 02.11.2015 року на 1000 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 06.08.2016 року 3 237,33 грн., договір SAMDN1089, рахунок № НОМЕР_15 , відкритий 01.11.1013 року, залишок за вкладом з відсотками на час розірвання шлюбу 451,69 грн.; договір SAMDNWFD600, рахунок № НОМЕР_16 , відкритий 16.05.2014 року на суму 3 000 грн., поповнений 17.10.2014 року на 10 000 грн., 17.11.2014 року на 8 500 грн., 17.02.2015 року на 25 629,74 грн., загальна сума за вкладом з відсотками на 19.02.2015 року 53 379,77 грн. Вказувала, що всі депозитні гроші зняті Відповідачем та витрачені ним на свій розсуд, не на користь сім`ї чи в її інтересах.

Також у період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 за кредитні кошти було придбано автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_17 , номер шасі НОМЕР_18 . З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наступне майно: житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами; автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_17 , номер шасі НОМЕР_18 ; вказані грошові кошти, визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 та Ѕ частку земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_1 ; виділити ОСОБА_4 автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_17 та стягнути з останнього вартість Ѕ ч. спірного автомобіля та Ѕ ч. банківських депозитів.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя депозитних коштів в ПАТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 52 961,06 грн. на рахунку № НОМЕР_19 на підставі договору SAMDNWFD901 від 15.12.2015 року; грошових коштів у розмірі 20 658,27 грн. на рахунку № НОМЕР_20 на підставі договору SAMDNWFD400, грошових коштів у розмірі 50 100,00 грн. за депозитним договором SAMDNWFD900 на рахунку № НОМЕР_21 , грошових коштів на суму 54 852,40 грн. на підставі договору SAMDNWFD301, рахунок № НОМЕР_22 , грошових коштів на рахунку № НОМЕР_23 договір SAMDNWFD001 від 18.07.2015 року, грошових коштів на рахунку № НОМЕР_24 договір SAMDNWFD700 від 11.06.2015 року, сума депозиту 40000,00 грн., грошових коштів на рахунку № НОМЕР_25 договір SAMDNWFD801 від 18.07.2015 року. та стягнення Ѕ ч. депозитних коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 .

В ході судового розгляду ухвалою суду від 04.03.2021 року провадження у справі в частині позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів у розмірі 46634,44 грн., 8440,75 грн., 11151,51, 21101,90, 4712,95, 53379,77 та 18600, які знаходилися на рахунках ПАТ КБ» Приватбанк» і були укладені між банком і ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було закрито у зв`язку із відмовою від позову позивачами за основним та зустрічним позовами в частині цих позовних вимог.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник первісний позов підтримали з підстав, викладених в ньому. Зустрічний позов не визнали.

Представник відповідача ОСОБА_4 зустрічний позов підтримав, первісний позов не визнав.

Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що позивачем та відповідачем 16.03.1994 року було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Бердянського міськрайонного суду від 26.01.2017 року по справі № 310/6907/16.

Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією рішення Бердянського міськрайонного суду від 26.01.2017 року.

За час перебування сторін по справі в шлюбі ними було придбано нерухоме та рухоме майно.

Правовий режим спільної сумісної власності подружжя визначається нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки інший з подружжя не довів іншого.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/15-ц, провадження N 61-2446 св 18, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц, провадження N 61-8518 св 18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17, провадження N 14-325цс18, які суд у відповідності до приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що в період перебування сторін у шлюбі, 11 листопада 2016 року, за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

Також обставини будівництва спірного будинку, саме в період шлюбу підтверджений показаннями свідків, допитаних в ході судового розгляду.

Отже, позивачем доведено, що спірний житловий будинок побудовано за спільні кошти та спільними трудовими зусиллями подружжя.

Відповідач ОСОБА_4 на спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя посилався на те, що житловий будинок отриманий ним в спадщину після смерті його матері, яка померла в 2003 році.

Доводи ОСОБА_4 про те, що спірний житловий будинок, отриманий ним в спадок після смерті його матері, а тому, на його думку, житловий будинок є його особистою власністю є безпідставними.

При цьому, суд виходить з того, що в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок на ім`я ОСОБА_4 чи інший правовстановлюючий документ, на підтвердження отримання спірного житлового будинку у спадщину.

Крім того, ОСОБА_4 не надано належних доказів на підтвердження права власності на спірний житловий будинок його матері.

Натомість в матеріалах справи міститься інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 16.11.2016 року № 73035051 відповідно до якої право власності на житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_4 11 листопада 2016 року на підставі технічного паспорту, виданого 28.10.2016 року комунальним підприємством з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, тобто в період перебування сторін в шлюбі.

Згідно ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Оскільки право власності на житловий будинок виникло в період перебування сторін в шлюбі, суд вважає, що він належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Відповідачем ОСОБА_4 не доведено належними та допустимими доказами, що спірний житловий будинок отримано ним в спадщину.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 10.07.2018 року призначено по справі товарознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання про визначення дійсної вартості на 2018 рік самочинно збудованого у 1963 році батьками ОСОБА_4 .

На виконання ухвали суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №497/498-18, датований 18.06.2019 року.

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (ст. 110 ЦПК України).

Суд не бере до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи, оскільки цим висновком встановлена вартість самочинного побудованого будинку в 1963 році станом на 2018 рік, оскільки ці обставини не мають доказового значення по справі, тому що в ході судового розгляду відповідачем не спростована презумпція спільної сумісної власності подружжя на спірний будинок і не надано належних і допустимих доказів, що цей будинок є особистою власністю ОСОБА_4 та дістався йому у спадщину, а потім був добудований подружжям ОСОБА_5 , оскільки право власності на цей будинок було зареєстровано за ним в 2016 році.

Відповідачем ОСОБА_4 не надано правовстановлюючих документів батьків ОСОБА_4 , чи самого , ОСОБА_4 на самочинний будинок , побудований в 1963 році, тому судом не встановлено підстав виникнення права власності у батьків ОСОБА_4 на будинок, який побудований в 1963 році.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З огляду на викладені обставини суд вважає, що спірний житловий будинок придбаний сторонами за час шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя. При цьому, ОСОБА_4 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто за час шлюбу, що є його процесуальним обов`язком.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спірного житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за нею права власності на Ѕ частку житлового будинку підлягають задоволенню.

Спірний житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0861 га, кадастровий номер :11:019:0137, переданій у власність ОСОБА_4 в межах норм безоплатної приватизації на підставі рішення шостої сесії сьомого скликання Бердянської міської ради Запорізької області від 21 січня 2016 року №33. Право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 16.02.2016 року, в період перебування сторін у шлюбі, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.02.2016 року № 53617877.

У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року N 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України) окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.

Вищевказаний підхід знайшов своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.02. 2019 року по справі № 199/2099/17.

Виходячи з вищенаведеного, враховуючи, що житловий будинок АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, суд дійшов висновку , що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на Ѕ ч. земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 , підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про визнання спільним сумісним майном подружжя легкового автомобілю марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_17 та його поділ.

З матеріалів справи вбачається що вказаний автомобіль був придбаний подружжям за кредитні кошти на підставі договору фінансового лізингу, укладеного між ОСОБА_4 та АТ КБ «ПриватБанк» 11.10.2011 року, що підтверджується заявою про приєднання до публічного договору № MRH0A! від 11.10.2011 року та додатком № 1 до Договору (специфікація та акт приймання-передачі), за яким автомобіль був переданий ОСОБА_4 .

Під час перебування сторін у шлюбі подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було повністю погашено кредит за вищезазначеним договором, що підтверджується довідками АТ КБ «ПриватБанк» від 23.04.2013 року № 562332, від 02.08.2013 року № 3 і №780483., які були адресовані МРЕВ ДАІ та містять прохання зняти заборону відчуження автомобіля. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не зняв з обліку автомобіль та не перереєстрував його на себе.

Оцінюючи доводи позивача на підтвердження своїх позовних вимог, а також заперечення відповідача, суд виходить з наступного:

Згідно до ч.2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Отже, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Майно придбане за запозичені (кредитні) кошти та оформлене на одного з подружжя все одно є об`єктом спільної сумісної власності і підлягає поділу оскільки не входить до переліку майна, передбаченого ст. 57 СК України "майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка."

Приведені норми чинного законодавства України та досліджені обставини в ході судового розгляду дають підстави зробити висновок про те, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу подружжя, тобто є їх спільним сумісним майном.

Суд критично ставиться до доводів ОСОБА_4 , що автомобіль не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки був придбаний не для потреб сім`ї, а для виконання ОСОБА_4 своїх трудових обов`язків, працюючи менеджером в ТОВ «МСЛ», та за кошти ТОВ «МСЛ», оскільки вказана обставина не доведена відповідачем ОСОБА_4 належними доказами.

Суд критично ставиться до письмової заяви відповіді на адвокатський запит адвоката відповідача ОСОБА_6 працівника фірми ТОВ «МСЛ» ОСОБА_7 про те, що вона надавала ОСОБА_4 гроші в борг у розмірі 44 000 грн., оскільки вказаний документ не є допустимим доказом. Посилання відповідача ОСОБА_4 на те, що кредит фактично сплачувався ТОВ «МСЛ» спростовуються банківськими виписками по кредитному договору та банківською карткою НОМЕР_26 , з яких вбачається, що щомісячні кредитні платежі сплачувалися раніше, ніж надходила щомісячна орендна плата згідно договору оренди авто, укладеного з ТОВ «МСЛ».

Відповідно до ст.70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 Постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив судам, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 не заперечував щодо вартості автомобіля, визначеної відповідно до звіту про оцінку майна від 07 травня 2018 року, іншої підтвердженої вартості не надав і її не спростував, тому суд виходить із вартості, визначеної вказаним звітом про оцінку майна.

Відповідно до звіту про оцінку майна від 07 травня 2018 року вартість спірного транспортного засобу становить 157833 грн., отже вартість Ѕ частки автомобіля, яку ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_4 в рахунок компенсації належної їй частки автомобіля, складає 78916,50 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь компенсації вартості Ѕ ч. спірного автомобілю, суд враховує зокрема, що відповідно до статті 183 ЦК України автомобіль є неподільною річчю та з часу розірвання шлюбу фактично автомобілем користується ОСОБА_4 .

Що стосується заявлених позивачкою ОСОБА_1 вимог про визнання спільним сумісним майном грошових коштів, що знаходилися на рахунках ОСОБА_4 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в національній валюті гривні та іноземній валюті доларах США та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 Ѕ частки грошових коштів, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК (435-15), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 17.02.2016 року було розміщено грошові кошти на свій депозитний рахунок № НОМЕР_2 на підставі договору SAMDNWFD901 від 17.02.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто у період шлюбу сторін по справі, а повернуто ОСОБА_4 суму вкладу після розірвання шлюбу.

Так, 17.02.2016 року на підставі договору SAMDNWFD901 на ім`я ОСОБА_4 були покладені грошові кошти у розмірі 150 доларів США. Протягом строку дії вказаного депозитного договору подружжям сума депозиту поповнювалася, а 18.08.2016 року, у зв`язку із закінченням строку дії договору, ОСОБА_4 повернуті грошові кошти у розмірі 309,27 доларів США. 20.08.2016 року вказані грошові кошти ОСОБА_4 знову розміщені на депозит на 6 місяців. Строк дії цього депозитного договору закінчився 21.02.2017 року, тобто після ухвалення рішення Бердянського міськрайонного суду від 26.01.2017 року про розірвання шлюбу. Отримані ОСОБА_4 , після закінчення депозитного договору, 21.02.2017 року грошові кошти у розмірі 318,79 доларів, останній 23.02.2017 року на свій власний розсуд розмістив спільні гроші подружжя на депозитний рахунок строком на 6 місяців. Повернуті ОСОБА_4 24.08.2017 року гроші у розмірі 326,77 доларів США, останній 26.08.2017 року знову розміщує на депозит строком до 27.02.2018 року. По закінченню строку дії депозитного договору, 01.03.2018 року, розміщує гроші у розмірі 331,77 доларів США на депозит на новий строк. Станом на 02.06.2018 року на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD901 від 17.02.2016 року розміщені грошові кошти у розмірі 333,96 доларів США (а.с.209,210 том 2, а.с. 35 том 3.).

Відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Вказані банківські операції свідчать про те, що грошові кошти розміщені за вказаним депозитним договором, перебували у сумісній власності подружжя, згоду на наступні розміщення спільних грошей повинна була надавати позивачка ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 фактично порушив права позивачки на користування, володіння та розпорядження спільно набутим майном подружжя, яке належить їм обом на праві спільної сумісної власності, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя грошових коштів в розмірі 330,93 доларів США, розміщених на рахунку № НОМЕР_2 на підставі договору SAMDNWFD901 від 17.02.2016 року та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 Ѕ частини вказаного депозиту у розмірі 165,4 долара США (330,93 долара США/2)

Щодо грошових коштів в розмірі 6619,83 доларів США, що знаходилися на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD401 від 13.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_4 13.01.2016 року було розміщено грошові кошти на свій депозитний рахунок № НОМЕР_1 на підставі договору SAMDNWFD401 від 13.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто у період шлюбу сторін по справі, а повернуто ОСОБА_4 суму вкладу після розірвання шлюбу.

Так, 13.01.2016 року на підставі договору SAMDNWFD401 на ім`я ОСОБА_4 були покладені грошові кошти у розмірі у розмірі 1000 доларів США, строком на 6 місяців. Протягом строку дії вказаного депозитного договору подружжям сума депозиту поповнювалася. У зв`язку із закінченням строку дії договору, 14.07.2016 року, ОСОБА_4 повернуті грошові кошти у розмірі 4053,43 доларів США. 16.07.2016 року вказані грошові кошти ОСОБА_4 знову розміщені на депозит на 6 місяців. Протягом нового строку депозиту, останній знов поповнювався подружжям. По закінченню строку дії депозитного договору, 17.01.2017 року повернуті ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 6277,48 доларів США, останній 19.01.2017 року розмістив їх на депозит на новий строк (6 місяців). Після закінчення строку дії депозитного договору, 25.07.2017 року, тобто вже після розірвання шлюбу, ОСОБА_4 , отримані гроші у розмірі 6 649,17 доларів США (а.с.33 і 35 том 3).

Вказані банківські операції свідчать про те, що грошові кошти розміщені за вказаним депозитним договором, перебували у сумісній власності подружжя, згоду на наступні розміщення спільних грошей повинна була надавати позивачка ОСОБА_1 .

Таким чином, ОСОБА_4 фактично порушив права позивачки на користування, володіння та розпорядження спільно набутим майном подружжя, яке належить їм обом на праві спільної сумісної власності, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя грошових коштів в розмірі 6619,83 доларів США, розміщених на рахунку № НОМЕР_1 на підставі договору SAMDNWFD401 від 13.01.2016 року та стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 Ѕ частини вказаного депозиту у розмірі 3 309, 9 доларів США (6619,83 доларів США /2).

Щодо грошових коштів в розмірі 10 347,93 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_4 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD501 від 06.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Грошові кошти по цьому договору у розмірі 10 000 грн. були покладені ОСОБА_4 на свій депозитний рахунок в період перебування сторін у шлюбі, 06.10.2016 року, а повернуті ОСОБА_4 07.04.2017 року, тобто після розірвання шлюбу, у розмірі 10 700,00 грн., які він 09.04.2017 року розмістив на новий депозит, про що свідчить банківська виписка на а.с.204 том 2, а.с.54 т.3.

Отже, грошові кошти у розмірі 10 700 грн. є спільним майном подружжя та підлягають поділу в рівних частках.

ОСОБА_1 в своєму позові з урахуванням уточнень просила визнати спільним майном подружжя за вказаним депозитним договором грошові кошти у розмірі 10 347,93 грн. та стягнути з ОСОБА_4 їх Ѕ ч.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених до нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Отже, Ѕ ч. грошових коштів за договором SAMDNWFD501 від 06.10.2016 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , становить 5 174,00 грн. (10 347,93 грн./2).

Щодо грошових коштів в розмірі 10 229,48 грн., що знаходилися на депозитному рахунку № НОМЕР_3 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD201 від 13.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Судом встановлено, що вказані грошові кошти покладені ОСОБА_4 на свій депозитний рахунок в період шлюбу, а повернуті ОСОБА_4 вже після розірвання шлюбу, 14.05.2017 року, у розмірі 10 697,36 грн. (а.с.41 том 3). Отже, вказані грошові кошти також є спільним майном подружжя і підлягають поділу в рівних частках. Отже, враховуючи положення ч.1 ст.13 ЦПК України, Ѕ ч. грошових коштів за договором SAMDNWFD201 від 13.11.2016 року, які підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , становить 5 114,75 грн. (10229,48 грн./2).

Судом встановлено, що грошові кошти в розмірі 451,69 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_15 , відкритому на підставі депозитного договору SAMDN1089 від 01.11.1013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», які залишалися на рахунку на час розірвання шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя, а Ѕ ч. грошових коштів за цим договором у розмірі 225,85 грн. (451,69 грн./2) підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .

Загальна сума грошових коштів, яка підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 становить 10514,16 гривень.

Щодо депозитних грошових коштів, розміщених на ім`я ОСОБА_4 в ПАТ КБ «ПриватБанк» в період перебування сторін у шлюбі та знятих ним в період перебування сторін у шлюбі, суд погоджується з позицією представника відповідача ОСОБА_4 , що ці депозитні кошти не підлягають поділу, оскільки подружжя розпорядилося ними під час перебування у шлюбі, а тому в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині слід відмовити.

Так, грошові кошти в розмірі 28222,56 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_7 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD200 від 04.10.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», покладені в період шлюбу, та повернуті в період перебування сторін у шлюбі, 05.10.2016 року, на карту ОСОБА_4 47 *09 у розмірі 24 500 грн. (а.с. 42 і 63 т.3).

Грошові кошти в розмірі 10 141,19 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_13 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD800 від 01.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк», повернуті 02.07.2016 року на карту 47*73.

Грошові кошти в розмірі 3237,33 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_14 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD401 від 01.07.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; повернуті 06.08.2016 року.

Грошові кошти в розмірі 4 781,43 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_12 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD500 від 07.08.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк»; повернуто 08.08.2016 року (а.с. 206 том 2).

Грошові кошти в розмірі 40 321,64 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_8 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD800 від 04.10.2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк, повернуті ОСОБА_4 05.10.2016 року, на його карту 47.. 09, про що свідчить банківська виписка на а.с.205 том 2.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання спільним майном подружжя депозитних коштів, розміщених в ПАТ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_4 на рахунках № НОМЕР_7 , № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 , № НОМЕР_12 , № НОМЕР_8 та стягнення з ОСОБА_4 Ѕ частки цих коштів задоволенню не підлягають.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання спільним майном подружжя грошових депозитних коштів, покладених на рахунки ОСОБА_1 та стягнення з останньої на користь ОСОБА_4 Ѕ ч. депозитних коштів, суд вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно даних виписки витребуваної від ПАТ «Приватбанк» 15.12.2015 року ОСОБА_1 було розміщено грошові кошти у розмірі 52 961,06 грн. на свій депозитний рахунок № НОМЕР_19 на підставі договору SAMDNWFD901 від 15.12.2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто у період шлюбу сторін по справі, повернуто ОСОБА_4 суму вкладу 25.12.2016 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі.

19.01.2016 року ОСОБА_1 було розміщено грошові кошти у розмірі 20 658,27 грн. на свій депозитний рахунок № НОМЕР_20 на підставі договору SAMDNWFD400, вказаний депозит повернутий 26.10.2016 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі.

18.07.2015 року ОСОБА_1 було розміщено грошові кошти у розмірі 50 100,00 грн. за депозитним договором SAMDNWFD900 (рахунок № НОМЕР_21 ), повернуті ОСОБА_1 28.07.2016 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі (а.с. 141 142 том 3 _). Того ж дня, 28.07.2016 року гроші покладено на новий депозит, відкритий на суму 54 852,40 грн. (договір SAMDNWFD301, рахунок № НОМЕР_22 ), гроші повернуті ОСОБА_1 29.10.2016 року також в період перебування сторін у шлюбі.

З огляду на те, що вказані кошти були повернуті ОСОБА_1 під час перебування сторін у шлюбі, сторони по справі розпорядилися ними в період шлюбу, враховуючи позицію представника ОСОБА_4 стосовно аналогічних вимог ОСОБА_1 про поділ депозитних коштів, розміщених на ім`я ОСОБА_4 і знятих в період перебування сторін у шлюбі, суд вважає, що вони не підлягають врахуванню при поділі спільного майна подружжя, а тому в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст..ст. 2, 5, 10-13, 258-259, 263-265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку, автомобіля та грошових коштів, визнання права власності на 1/2 частину набутого майна подружжя, виділення відповідачу автомобілю зі стягненням 1/2 частини його вартості, стягнення грошових коштів у розмірі 3475,38 доларів США в рахунок компенсації Ѕ частини банківських вкладів (депозитів) в доларах США та стягнення грошових коштів у розмірі 53866,63 грн. в рахунок компенсації Ѕ частини банківських вкладів (депозитів) в гривні, - задовольнити частково. Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наступне майно:

-житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами;

-автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_17 , номер шасі НОМЕР_18 ;

-грошові кошти в розмірі 6619,83 доларів США, що знаходилися на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD401 від 13.01.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ «ПриватБанк»;

-грошові кошти в розмірі 330,93 доларів США, що знаходилися на рахунку № НОМЕР_2 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD901 від 17.02.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк»;

-грошові кошти в розмірі 10229, 48 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_3 . відкритому на підставі договору SAMDNWFD201

від 13.11.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк»;

-грошові кошти у розмірі 10347,93 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_4 , відкритому на підставі договору SAMDNWFD501 від 06.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк»;

-грошові кошти в розмірі 451,69 грн., що знаходилися на рахунку № НОМЕР_15 , відкритому на підставі договору SAMDN1089 від 01.11.2013 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

-1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами;

-1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0861 га, кадастровий номер :11:019:0137, що розташована по АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_4 автомобіль марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_17 , номер шасі НОМЕР_18 та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частини автомобіля марки HYUNDAI, модель ACCENT 1.4, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_17 , номер шасі НОМЕР_18 у розмірі 78 916,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3475,38 доларів США в рахунок компенсації 1/2 частини банківських вкладів (депозитів) в доларах США, які були відкриті в період шлюбу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 10515 грн. в рахунок компенсації 1/2 частини банківських вкладів (депозитів) в гривні, які були відкриті в період шлюбу в ПАТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_4 . Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 441, 00 грн. В задоволенні решти позовних вимог, відмовити. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа: ПАТ «Альфа Банк», ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів та стягнення грошових коштів у розмірі 89280,87 грн., що становить Ѕ частину банківських вкладів (депозитів), відмовити. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення

(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу. Якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Позивач за первісним позовом- ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_27 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач за первісним позовом ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_28 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Треті особи за зустрічним позовом: ПАТ «Альфа Банк», вул. Десятинна, 4/6, м. Київ; ПАТ КБ «ПриватБанк», вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро; ПАТ «Укрсоцбанк», вул. Ковпака, 29, м. Київ. Повний текст рішення суду буде виготовлено 15 березня 2021 року.

Суддя Бердянського міськрайонного суду

Запорізької області Н. І. Черткова