Провадження № 2/337/34/2021
ЄУН № 337/571/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Карташевої І.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права власності на частину квартири, що перебуває у спільній частковій власності, виплату компенсації, визнання права власності,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому вказала, що їй на праві приватної власності належить 2/3 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2019 року та договору дарування від 30.08.2017 року.

1/3 частина цієї ж квартири належить відповідачу на підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.11.2006 року по справі № 2-42/06.

Вказані частки у натурі ніколи не виділялися і зробити це неможливо, в силу того, що квартира є однокімнатною.

Тобто, відповідачу належить 5,8 кв.м. житлової площі, вартість цього майна відповідно до звіту складає 82196 грн. 00 коп.

З 2017 року вона проживає та у цій квартирі, утримує її, а відповідач проживає у належному йому будинку по АДРЕСА_2 , спірною квартирою не користується.

Спірна квартира не може бути поділена в натурі між співвласниками, не може бути визначений порядок користування нею, бо вона однокімнатна, тобто вона є неподільним майном, у зв`язку із чим виділ у натурі частки відповідача є неможливим.

Змоги продати свою частку може лише за згодою відповідача після виділу долі, чи визначення порядку користування, що також зробити неможливо.

Враховуючи, що спільне володіння та користування майном неможливе, бажає виплати відповідачу компенсацію за 1/3 частину квартири, та просити суд визнати за нею право власності на цю частину.

Вартість 1/3 частини квартири складає 82196 гривень, тобто, відповідачу необхідно сплатити компенсацію за належну йому 1/3 частину у розмірі 82 196 грн. 00 коп.

Зазначені грошові кошти є у її розпорядженні.

Просить суд припинити за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на 1/3 частину квартири та стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 26.02.2020 року, позовну заяву залишено без руху, та наданий строк для усунення недоліків, а саме для доплати судового збору, а також внесення на депозитний рахунок грошової компенсації.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 15.04.2020 року, у зв`язку з тим, що позивач не отримав поштовий конверт з копією ухвали від 26.02.2020 року про залишення позовної заяви без руху, судом продовжено строк для усунення недоліків.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27.04.2020 року відкрито провадження по справі, та встановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, і призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.06.2020 року закрите підготовче провадження по справі.

19.11.2020 року представником позивача надано відзив на позов, у якому вказано, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 в якості підстав для припинення права ОСОБА_3 на частку у праві спільної часткової власності на нерухоме майно - квартиру вказала, що частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим.

Позивач не надала суду доказів того, що припинення права відповідача ОСОБА_3 на його частку не завдасть істотної шкоди його інтересам як співвласника.

Позивачем не спростовано, що відповідач не має іншого житла, крім 1/3 частки у квартирі.

Натомість, позивач, крім частки у спірній квартирі, має у приватній власності інше житло і являється інвалідом.

Доводи позову про наявність у відповідача іншого місця проживання не можуть свідчити про відсутність завдання істотної шкоди інтересам відповідача у випадку припиненням його права власності на частку у спірній квартирі з огляду на те, що іншого житла, яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, останній не має.

ОСОБА_3 належить 1/3 частина спірної квартири, указана частина у порівнянні із частинами співвласниці, якій належить 2/3 частини квартири, не може бути визначена як незначна; зазначене житло є єдиною власністю ОСОБА_3 , припинення на яку завдасть останньому істотну шкоду.

Сама по собі наявність однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови встановлення, що припинення права власності відповідача на частку у спільному майні може завдати істотної шкоди його інтересам як співвласника та членам його сім`ї, не може бути підставою для задоволення позову

Вважає, що позов не обґрунтований, а тому не підлягає задоволенню.

У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові, просила позов задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечує з мотивів викладених у відзиві. Також пояснила, що оцінка частки квартири значно занижена від її ринкової вартості, не згодна із сумою компенсації. Її довіритель являється інвалідом 3 групи, не працює, більше майна у нього немає. Вказала, що у відповідача немає доступу для користування квартирою.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 30.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Куропятніковою Т.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 3310, ОСОБА_1 являється власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

На підставі договору купівлі-продажу від 26.12.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Бахматською Т.М. та зареєстрованим у реєстрі за № 5764, ОСОБА_1 являється власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином ОСОБА_1 являється власником 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

На підставі рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.11.2006 року, ОСОБА_3 являється власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_3 .

Згідно до довідки МСЕК серія АГ № 029380 від 24.05.2004 року, ОСОБА_3 встановлена 3 група інвалідності безстроково, за загальним захворюванням.

Відповідно до тексту договору купівлі-продажу від 26.12.2019 року, договору дарування від 30.08.2017 року, квартира АДРЕСА_1 складається з однієї жилої кімнати і має загальну площу розміром 32,54 кв.м., житлову площу розміром 17,5 кв.м.

Згідно до звіту про оцінку майна ФОП ОСОБА_4 , від 16.02.2020 року, ринкова вартість спірної квартири складає 246587 грн.

Таким чином ринкова вартість 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , складає 82196 грн.

Незважаючи на обов`язок сторони довести суду свої доводи та заперечення, відповідач та його представник не надали суду доказів, які б спростовували визначену позивачкою ринкову вартість спірної квартири, та наданий нею на підтвердження цієї обставини відповідний звіт.

Клопотання про призначення судової експертизи в судовому засіданні вони також не заявляли, пославшись на те, що позивач заперечує проти припинення його права власності і отримання грошової компенсації, вважає можливим подальше спільне володіння та користування квартирою.

При цьому, суд зауважує, що отримання грошової компенсації при припиненні права власності особи на частку в спільному майні на підставі ст. 365 ЦК України, на відміну від ст. 364 ЦК України, не потребує згоди особи, право власності якої припиняється.

За таких обставин, при вирішенні питання щодо розміру грошової компенсації вартості частки відповідача в спільному майні, суд вважає наданий позивачкою звіт від 16.02.2020 року, належним та допустимим доказом.

Відповідно до довідки Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідач ОСОБА_3 з 09.07.2002 року зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Суду не надано доказів того, що відповідач набувши права власності на 1/3 частину спірної квартири, указаним майном користувався, ніс витрати по його утриманню.

Посилання представника відповідача на те, що у відповідача немає доступу для користування квартирою, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Будь яких вимог з приводу усунення перешкод у користуванні власністю відповідачем не заявлялось.

Статтею 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право кожної особи мирно володіти своїм майном також закріплено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За приписами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Власність зобов`язує. Згідно з ч. 1 ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч. 1 ст. 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Натомість, суду не надано доказів того, що відповідач по справі приймає участі в утриманні квартири(своєї частки).

Позивач самостійно утримуючи майно, разом з цим позбавлена правомочності розпорядження ним, так як 1/3 частина житлової квартири є неліквідним майном. Такий стан є порушенням справедливого балансу інтересів співвласників та принципу рівності власників у здійсненні своїх прав.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1 - 3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

Такий правовий висновок міститься, зокрема, у рішеннях Верховного Суду України (постанова від 23.11.2016 у справі № 357/11232/14-ц).

Зазначений висновок також підтримано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.12.2018 року у справі № 908/1754/17.

Отже, вирішуючи спір на підставі наявних в матеріалах доказів, враховуючи те, що у наявних взаємовідносинах між сторонами як співвласниками об`єкта житлової нерухомості наявні всі складові, визначені ст. 365 ЦК України, суд вважає, що право часткової власності відповідача може бути припинено зі сплатою грошової компенсації за належну частку та визнанням права власності на частку відповідача за позивачем.

Згідно дублікату квитанції АТ КБ «ПриватБанк» (№0.0..1 від 24.04.2020) вказана сума внесена позивачем на депозитний рахунок.

Припинення права особи на частку у спільному майні як одна із підстав припинення права власності, узгоджується також із положеннями ч. 1 ст. 346 ЦК України, яка встановлює перелік підстав припинення права власності, що не є вичерпним, а частиною другою вказаної статті передбачена можливість припинення права власності і в інших випадках, встановлених законом (наприклад у випадку, передбаченому ст. 345 ЦК України).

Як роз`яснюється у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року, оскільки суд за чинним законодавством вирішує спори учасників спільної власності щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової компенсації за частку у спільній власності, якщо її неможливо виділити або поділити майно у натурі чи спільно користуватись ним.

У даному випадку майно є неподільними, зокрема, квартира складається з однієї жилої кімнати і має загальну площу розміром 32,54 кв.м., житлову площу розміром 17,5 кв.м., та не може бути виділена в натурі її 1/3 частина.

При цьому, припинення права власності на частку майна не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, оскільки відповідач у цій квартирі не мешкає, її не утримує, так як зареєстрований і фактично проживає за іншою адресою.

Суд вважає, що в даному випадку наявні обставини, передбачені ч.1,2 ст.365 ЦК України, для припинення права власності відповідача на його частку в квартирі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені.

Керуючись ст. 89, 141, 229, 263, 264, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Компенсувати(виплатити) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) вартість 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 82196(вісімдесят дві тисячі сто дев`яносто шість) грн., які знаходяться на спеціальному(депозитному) рахунку ТУ ДСА України в Запорізькій області, внесеної ОСОБА_1 (згідно дублікату квитанції АТ КБ «ПриватБанк» (№0.0..1 від 24.04.2020).

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) судовий збір у розмірі 1681(одна тисяча шістсот вісімдесят одна) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 19.03.2021 року.

Суддя: