Провадження № 2/679/152/2021
Справа № 688/3241/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 березня 2021 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №688/3241/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 02 квітня 2020 року ОСОБА_1 дав в борг 49000 (сорок дев`ять тисяч) гривень ОСОБА_2 , про що свідчить договір позики №1 та письмова розписка від 02 квітня 2020 року.

Стверджує, що відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти йому до 02 вересня 2020 року. Станом на 17 листопада 2020 року ОСОБА_2 не віддав борг, чим порушив виконання свого зобов`язання. На його звернення з проханням повернути гроші, відповідач жодним чином не реагує, чим ухиляється від вирішення спору.

У зв`язку з простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, він вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Згідно з п. 4.2. Договору позики №1, відповідач ОСОБА_2 , за порушення грошового зобов`язання зобов`язується оплатити суму боргу, а також 100 (сто) відсотків від суми заборгованості, тобто 49000 (сорок дев`ять тисяч) гривень. Також позивач вважає, що відповідно до договору позики з відповідача необхідно стягнути неустойку в розмірі 49000 (сорок дев`ять тисяч) гривень.

Таким чином, відповідно до даних письмової розписки та договору позики, відповідач по справі зобов`язався повернути борг, проте такий так і не повернув.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23.12.2020 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, відповідно до письмових заяв від 12.02.2021 року просив розгляд справи проводити без його участі. Вказав, що не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади України.

Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дані умови проведення заочного розгляду справи наявні у їх сукупності.

На підставі пунктів 1-4 частини першої статті 280 ЦПК України та частини четвертої статті 223 ЦПК України у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання Відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, як окремо так і взаємний їх зв`язок, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач особисто передав в борг відповідачу грошові кошти на суму 49000 (сорок дев`ять тисяч) гривень 00 копійок. На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 02 квітня 2020 року із зазначенням умов їх повернення та договір позики №1 від 02 квітня 2020 року (а.с.26-27).

Відповідач, незважаючи на встановлений, погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, уникає від виконання зобов`язання.

Оскільки сторонами не оспорюється розрахунок заборгованості та наявність розписки, то суд вважає їх належними та допустимими доказами.

Отже, наявна розписка та договір позики підтверджує факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним судом України 18.01.2017 року у справі №6-2789цс16.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.

Такий же висновок зроблено Верховним судом України 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13, від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 та 12.04.2017 р. у справі № 6-487цс17.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У постанові ВСУ від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц зазначено наступне.

Верховний Суд України у постановах від 18 вересня 2013 року та 2 липня 2014 року виклав правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від його найменування і з огляду на установлені результати - робити відповідні правові висновки.

Таким чином враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача грошових коштів за порушення заборгованості, зокрема 100 % від суми заборгованості, а саме: 49000 грн, суд зазначає, що такі не підлягають до задоволення, оскільки позивачем не надано детального розрахунку за кожен день прострочення, як це передбачено пунктом 4.1. укладеного між сторонами договору позики №1.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позовні вимоги задоволенні частково, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 495 грн.

Згідно зі ст.137 ЦПК України, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., однак будь-яких доказів, які підтверджували надання йому правової допомогу до суду не надав, а тому суд вважає відмовити у стягненні даних витрат позивача.

На основі викладеного та керуючись статями 258, 264, 265, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 49000 (сорок дев`ять тисяч) гривень 00 копійок у рахунок погашення боргу за розпискою та договором позики від 02 квітня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 495 (чотириста дев`яносто п`яти) гривень 00 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте Нетішинським міським судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК в редакції Закону № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 09.03.2021 року.

Сторони у справі №688/3241/20:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя Б.І. Базарник