Справа №718/616/21
Провадження №2/718/142/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2021 року м.Кіцмань Чернівецька область

Кіцманський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого-судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіцмань справу №718/616/21 за заявою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 про забезпечення позову, -

У С Т А Н О В И В :

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Самопоміч» про стягнення суми внеску (вкладу) з врахуванням інфляційних та відсотків.

У цій заяві вказує, що 28.03.2019 року між нею та відповідачем укладено договір № 90 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «вклад строковий», відповідно до якого кредитна спілка «Самопоміч» прийняла від неї внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 57 000 грн., який спілка зобов`язалась повернути та виплатити проценти на вклад згідно умов та порядку встановленому договором. Дані кошти позивачем було перераховано на рахунок КС «Самопоміч» через касу спілки кошти в сумі 57 000 грн.

Вказує, що з часу закінчення строку договору кошти вкладу і по даний час їй не повернуто, на письмові вимоги позивача і звернення відповідач не реагує.

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що КС «Самопоміч» зареєстровано єдине нерухоме майно, а саме офісна будівля загальною площею 371,9 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 .

За таких обставин, просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану будівлю.

Вказана заява передана на розгляд судді Мізюку В.М. 11.03.2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Розгляд справи, у відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України, проведено без повідомлення учасників справи.

Оскільки, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.2 ст. 247 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 28.03.2019 року між ОСОБА_1 та КС «Самопоміч» укладено договір № 90 про залучення внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок «вклад строковий» грошові кошти в сумі 57000 грн. строком на 12 місяців.

Згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, вбачається, що КС «Самопоміч» зареєстровано єдине нерухоме майно, а саме офісна будівля загальною площею 371,9 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Крім того, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України від 22.12.2006р. у постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігти ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Забезпечення позову повинно гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову. Головною метою забезпечення позову є негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення завдання значної шкоди заявнику.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Так, подана до суду заява, не містить обґрунтування необхідності вжиття забезпечення майбутніх позовних вимог та даних про те, що відповідач (в даному випадку зацікавлена особа) має намір відчужити або зробить неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

До заяви також не надані жодні докази та будь-які інші дані, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, суд звертає увагу на те, що забезпечення позову повинно бути співмірними з заявленими вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є передчасною та необґрунтованою, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Відмова в забезпеченні позову на даній стадії не перешкоджає розгляду даного питання в майбутньому під час розгляду справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , інтереси якого представляє ОСОБА_2 , про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Мізюк В.М.