Справа № 342/538/20
Провадження № 2/342/39/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

з участю: секретаря судового засідання Матієк І.П.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом втрати особою права на користуватися ним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , який проживає АДРЕСА_1 , звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_3 , в якому просять усунути перешкоди в користуванні належною їм на праві приватної власності житловою квартирою, розташованою по АДРЕСА_1 , шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за вищевказаною адресою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до договору дарування житлової квартири, посвідченого 15.12.1999 року державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори, та свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дівоче прізвище ОСОБА_4 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син позивача ОСОБА_1 та одночасно позивач) є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , яка належить їм на праві приватної власності. У вищевказаній квартирі зареєстровані громадяни України, а саме: ОСОБА_5 , 1950 р.н. (батько позивача ОСОБА_1 ), ОСОБА_6 , 1953 р.н. (мати позивача ОСОБА_1 ), ОСОБА_1 , 1975 р.н. (позивач), ОСОБА_7 , 2009 р.н. (дочка позивача ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (відповідач), що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Городенківської міської ради Івано-Франківської області за № 521 від 04.05.2020р. Хоча на даний час відповідач і прописаний (зареєстрований) за адресою - АДРЕСА_1 , але фактично з 2010 року і по даний час з власної волі в даній квартирі не проживає та не з`являється; добровільно не бере участі в знятті себе з реєстрації як це передбачено чинним законодавством. Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання осіб, складеного 05.05.2020 року та підписаного членами комісії Городенківської міської ради відомо, що відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 станом на сьогоднішній день проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 . Реєстрація відповідача в житловій квартирі позивачів є перешкодою в отриманні ними пільг для оплати комунальних послуг. Відповідач в телефонному режимі посилається на факт реєстрації у квартирі, як на підставу для подальшого у ній проживання, та всілякими способами уникає від добровільного зняття себе з реєстрації місця проживання за адресою, що вищезазначена. Факт реєстрації відповідача в квартирі, що належить позивачам, порушує їх право власності на дану квартиру, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності. Отже, на підставі статті 391 Цивільного Кодексу України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належним їм нерухомим майном, шляхом втрати особою (відповідачем) права користуватися ним, а саме житловою квартирою, що розташована по АДРЕСА_1 . Позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , не вдалося вжити заходів досудового врегулювання спору, так як відповідач жодним чином не бажає добровільно знятися з реєстрації з вказаної вище житлової квартири.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, з підстав викладених в ньому та просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. До суду подав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності; позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в черговий раз в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду направив клопотання про відкладення розгляду справи. В клопотанні відповідач зазначив, що перебуває на роботі за межами України, проте належних доказів не надав. Крім того вказав, що це його єдине помешкання, в якому він народився і проживає, іншого житла в нього немає. До клопотання додано два документи на іноземній мові без перекладу, а також не завірені належним чином фотокопії чотирьох сторінок паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Згідно положень ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що неодноразово судові засідання у справі відкладалися через систематичну неявку відповідача, яким заявлялися численні клопотання про відкладення розгляду справи, суд з метою недопущення затягування строків розгляду справи, вважає за можливе у відповідності до положень ч.4 ст.223 ЦПК України провести судове засідання у даній справі за відсутності відповідача, та вирішити справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення судового засідання судом не встановлено, судом прийнято рішення про проведення судового засідання за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , свідків, дослідивши письмові докази, дійшов наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно копії свідоцтва про право особистої власності на житло від 31 грудня 1998 року, виданого Коломийським міжрайонним бюро технічної інвентаризації, квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 в рівних частинах. Дана квартира зареєстрована в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності та записана 09.02.1999 в реєстрову книгу за № 2229.

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 15.12.1999 подарували ОСОБА_8 2/4 частини житлової квартири, розміщеної в АДРЕСА_1 , що доводиться копією договору дарування житлової квартири від 15.12.1999, посвідченого державним нотаріусом Городенківської державної нотаріальної контори Паньків Д.М., зареєстрованого в реєстрі за № 703. Ѕ частини даної квартири зареєстрована 24.12.1999 в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_8 .

Як слідує із копії свідоцтва про народження, виданого 03.06.1995 (відповідний запис за № 61 від 03.06.1995) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є сином ОСОБА_8 (позивач) та ОСОБА_9 .

Про те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , після укладення шлюбу 27.10.2008 з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , змінила прізвище «ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 », актовий запис за № 99 від 27.10.2008, свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 27.10.2008.

Згідно довідки № 264, виданої 01.03.2021 Городенківською міською радою, вулиця Дорошенка в м. Городенка відповідним рішенням міської ради перейменована на вулицю Шевченка і ця назва зберігається по даний час.

Відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. До 2013 року реєстрація права власності на квартири, житлові будинки, нежитлові приміщення та інше нерухоме майно, проводилася Бюро технічної інвентаризації, із видачою про це документів (Витягів) або проставленням відповідних штампів (відміток) на самому документі.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками житлової квартири АДРЕСА_1 .

За ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, тимчасово. Ст. 310 згаданого кодексу визначено, що фізична особа має право на місце проживання.

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Городенківської міської ради № 136 від 15.05.2020, повідомленням Городенківського районного відділу УДМС України в Івано-Франківській області № 2616-170/2616.1-20 від 15.05.2020, отриманими на запит суду.

Із довідки № 521 від 04.05.2020, виданої виконавчим комітетом Городенківської міської ради ОСОБА_2 , 1995 р.н. вбачається, що в АДРЕСА_1 проживають: дід ОСОБА_5 , 1950 р.н.; бабка ОСОБА_6 , 1953 р.н.; мати ОСОБА_1 , 1975 р.н.; сестра ОСОБА_7 , 2009 р.н.; дядько ОСОБА_3 , 1973 р.н.

Згідно актів про встановлення фактичного місця проживання осіб, складених 05.05.2020, 22.10.2020, комісією Городенківської міської ради, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований по АДРЕСА_1 фактично понад двадцять років за адресою реєстрації не проживає; зі слів власників помешкання громадянин ОСОБА_3 на дату відвідування даного помешкання проживає без реєстрації по АДРЕСА_3 .

Із наданої позивачем в судовому засіданні будинкової книги для прописки громадян, що проживають по АДРЕСА_1 вбачається, що в квартирі по даній адресі зареєстровані: ОСОБА_5 , 1950 р.н. (знято з реєстрації місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_7 ); ОСОБА_6 , 1953 р.н.; ОСОБА_1 , 1975 р.н.; ОСОБА_7 , 2009 р.н.; ОСОБА_2 , 1995 р.н.; ОСОБА_3 , 1973 р.н.

Допитана судом свідок ОСОБА_13 10.02.2021 суду пояснила, що вона проживає в будинку по АДРЕСА_1 . Вказала, що у квартирі АДРЕСА_1 проживають батьки позивача ОСОБА_1 , які є пенсіонерами і вона часто там буває, заносить продукти. Ствердила, що у позивача ОСОБА_15 є брат ОСОБА_16 , який зареєстрований за вказаною адресою, але там не проживає більше 15 років.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні 11.03.2021 пояснила, що вона проживає в будинку по АДРЕСА_1 і як сусідка часто буває у квартирі ОСОБА_1 , де проживають батьки позивача. Ствердила, що ОСОБА_16 не проживає за зареєстрованою адресою уже більше 5 років, а проживає разом із своєю сім`єю у м. Городенка за іншою адресою.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Згідно частини 1 статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Із наведеного слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь який час. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Верховний Суд України у постанові від 26 вересня 2019 року в справі №320/1384/17-ц (провадження № 61-48777св18) зробив висновок, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Судом встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивачів, він відсутній за зареєстрованим місцем проживання більше п`яти років. Реєстрація місця проживання відповідача в належній позивачам житловій квартирі перешкоджає їм належним чином реалізовувати свої права власника об`єкта нерухомості, тому суд приходить до переконання, що є підстави для задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 150 Житлового кодексу України, ст.ст. 29, 310, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перешкоди у користуванні належною їм на праві спільної сумісної власності житлової квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право на користування житловою квартирою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду або через Городенківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Позивач ОСОБА_2 - адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складене 15.03.2021.

Суддя: Федів Л. М.