П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2021року м. Київ

Справа № 369/1137/21

Провадження: № 22-ц/824/5013/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О.,

суддів Іванової І.В., Пікуль А.А.

секретар Гулієв М.Д.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року, постановлену під головування судді Усатова Д.Д.,

у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просив застосувати заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідачки надати завірену копію медичної книги малолітнього сина невідкладно та зобов`язати матір забезпечувати відеозв`язок (засобами SKYPE,VIBER чи інші за домовленістю) з дитиною щодня з 20-00 до 21-00 або іншим програмним забезпеченням за узгодженням батьків дитини на час дії карантину та негайно повідомляти про стан дитини у невідкладних випадках для підтвердження її належного медичного стану, надсилати невідкладно фото медичних довідок, узгоджувати прийом лікарських засобів з позивачем і попередити матір дитини щодо протиправних дії щодо порушення прав дитини та батька. На обгрунтування таких вимог зазначив, що 17.01.2021 року він, діючи в інтересах їхньої з відповідачкою спільної дитини, приїхав до м. Боярки за адресою; АДРЕСА_1 з метою побачити та дізнатися про стан здоров`я дитини, що живе окремо з відповідачкою. Він, заявник, зробив зауваження відповідачці та нагадав, що її обов`язком є повідомляти про стан здоров`я дитини, особливо якщо вона інфікована ковідом. Але мати дитини вважає, що повідомляти батька про стан здоров`я дитини та надавати медичну інформацію, узгоджувати лікування та прийом лікарських засобів дитиною не є її обов`язком.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення поданої ним заяви.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що ним подано позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та щодо встановлення графіку участі у вихованні дитини (№369/1538/21, провадження № 2/369/2899/21). Зміст позову підтверджує, що між сторонами дійсно виник спір щодо виховання малолітньої дитини. Запропоновані заходи забезпечення позову спрямовані на забезпечення можливості підтримання емоційних та соціальних контактів з дитиною до вирішення справи по суті. Відчуження одного за батьків є формою психологічного насилля над дітьми. Суд першої інстанції не врахував, що дитина проживає окремо від батька та має право на підтримку з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а переховування медичної інформації унеможливлює надання батьком термінової необхідної допомоги у разі загрози здоров`ю дитини. Вважав, що суд першої інстанції, мав право зібрати додаткові докази для захисту малолітньої дитини, проте таких дій не вчинив. Також зазначив що оскаржувана ухвала не відповідає актуальній правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у справі № 753/9433/17.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Чеховський А.А. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги та зазначив, що заявлені у заяві заходи забезпечення позову за змістом та суттю є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог. Посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просив залишити таку без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 та її адвокат Чеховський А.А. заперечували проти апеляційної скарги, просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість узвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 посилався на невиконання матір`ю його дитини ОСОБА_2 обов`язку щодо інформування його як батька, який живе окремо, про стан здоров`я дитини. Оскільки ОСОБА_2 перешкоджає йому в отриманні інформації щодо стану здоров`я дитини під час карантину, вважав що наявні підстави для забезпечення майбутнього позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову в обраний ним спосіб.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 3 частини. 1 статті 150 ЦПК України визначено, що позов може бути забезпечено, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Згідно частини 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обгрунтуванням його необхідності.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Заявникзвернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зобов`язання відповідачки надати завірену копію медичної книги малолітнього сина невідкладно та зобов`язати матір забезпечувати відеозв`язок (засобами SKYPE,VIBER чи інші за домовленістю) з дитиною щодня з 20-00 до 21-00 або іншим програмним забезпеченням за узгодженням батьків дитини на час дії карантину та негайно повідомляти його про стан дитини у невідкладних випадках для підтвердження її належного медичного стану, надсилати невідкладно фото медичних довідок, узгоджувати прийом лікарських засобів і попередити матір дитини щодо протиправних дій щодо порушення прав дитини та батька.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначив, що ним було пред`явлено позов про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та щодо встановлення графіку його участі у вихованні дитини.

Тобто, фактично заява про забезпечення позову є окремою вимогою про встановлення порядку участі батькау вихованні дитини.

Як зазначено вище, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 року зазначила, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підміняє собою рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Також, слід відмітити, що вкожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Заявникомне надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання.

Самі лише посилання заявника на потенційну можливість ухилення відповідачкою не можуть бути достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів доходить до висновку, що заявником не було доведено імовірність утруднення виконання або невиконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог у разі невжиття заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи ОСОБА_1 про обов`язок суду збирати відповідні докази не можуть бути взяті до уваги колегії суддів, оскільки чинним ЦПК такий обов`язок покладений на учасників справи, в даному випадку, на заявника.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що реалізація позивачем права на підтримання емоційних контактів, особистих відносин, спілкування з дитиною може бути забезпечена внаслідок дотримання судом розумних строків розгляду справи.

Вказані висновки суду першої та апеляційної інстанцій узгоджуються з правовим висновком, викладеним в постанові Верховного Суду від 13.03.2019 року по справі № 759/119/18.

З урахуванням викладеного, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про не врахуванням судом першої інстанції можливості забезпечення позову шляхом встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин, а також доводи скарги про те, що таке забезпечення позову буде ефективним захистом порушених і оспорюваних прав та інтересів його та дитини.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Т.О. Невідома

Судді І.В. Іванова

А.А. Пікуль