Номер провадження: 22-ц/813/3435/21
Номер справи місцевого суду: 501/671/17
Головуючий у першій інстанції Пушкарський Д.В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Моноліт-Сервіс», Комунального підприємства «Чорноморськводоканал», Акціонерного товариства «Одесаобленерго» (треті особи: Чорноморська міська рада Одеської області, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Антимонопольний комітет України) про захист прав споживачів, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Пушкарського Д.В. 09 жовтня 2019 року у м. Чорноморську Одеської області, -

встановила:

У квітні 2017 року до суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 , в якому (з урахуванням змін та уточнень в остаточній редакції) остання просила суд:

- визнати договір №1Д/58 від 20 жовтня 2009 року «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкової території», що укладений між ДП «Моноліт-Сервіс» та ОСОБА_1 таким, що не відповідає вимогам Типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 та є недійсним;

- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з централізованого водопостачання питної води та водовідведення за відсутності ліцензії та, за відсутності укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), - протиправними та незаконними і припинити їх;

- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з опалення, постачання гарячої води і водовідведення з використанням в комерційних цілях автономної котельні, що є спільною сумісною власністю власників квартир багатоквартирних будинків за відсутності договору укладеного з її власниками, договору укладеного міх підприємством та споживачем ОСОБА_1 на надання послуг з опалення, постачання гарячої води і водовідведення з застосуванням при нарахуванні плати за надану послугу двоставкового тарифу на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, - протиправними та незаконними і припинити їх;

- стягнути на користь споживача надмірно нараховані та сплачені кошти за спожиту теплову енергію і постачання гарячої води за опалювальні періоди 2014-2017 року в сумі 4 432,71 грн.;

- зобов`язати ДП «Моноліт-Сервіс» здійснити перерахунок коштів за спожиту ОСОБА_1 теплову енергію згідно показників лічильника GROSS WMZ - UA 15/0.6 №16015453, що взятий підприємством на абонентський облік і опломбований з 04 листопада 2016 року та на час винесення судом рішення у справі;

- визнати дії ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг з постачання фізичним особам електричної енергії за підвищеними тарифами та без відповідної ліцензії і за відсутності укладеного між підприємством та споживачем ОСОБА_1 договору про постачання електричної енергії, який має відповідати вимогам Типового договору, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, - протиправними та незаконними і припинити їх;

- стягнути з ДП «Моноліт-Сервіс» на користь ОСОБА_1 зайво нараховані за підвищеним тарифом кошти за спожиту електроенергію протягом 2014, 2015, 2016 років у сумі 1 113,86 грн.;

- визнати протиправною та незаконною відмову комунального підприємства Чорноморської міської ради Одеської області «Чорноморськводоканал» укласти з власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_2 , прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630;

- визнати протиправною та незаконною відмову Публічного акціонерного товариства «Одесаобленерго» укласти з власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_2 прямий договір на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (т.1 а.с.1-17, т.2 а.с.80-81).

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що багатоквартирний будинок по АДРЕСА_2 ) було збудовано ТОВ БФ «Моноліт» на кошти інвесторів - громадян України. 15 жовтня 2009 будинок було здано в експлуатацію і він був заселений мешканцями - інвесторами, власниками його квартир, в тому числі і позивачем в квартиру АДРЕСА_3 в експлуатацію, Товариством з обмеженою відповідальністю «БФ «Моноліт» будинок було передано на підставі акту приймання-передачі на облік Дочірньому підприємству «Моноліт Сервіс», як обслуговуючому підприємству.

Між позивачем та ДП «Моноліт-Сервіс» було укладено договір №1Д/58 від 20 жовтня 2009 року «Про надання комунальних послуг, а також послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території», який, на думку позивача, в цілому не відповідає вимогам Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 і виконавець послуг не збирається його переукладати.

Позивач зазначала, що договір №1Д/58 від 20 жовтня 2009 року «Про надання комунальних послуг, а також послуг по утриманню будинку, споруд та прибудинкової території», укладений за відсутності у відповідача права на здійснення діяльності по наданню послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення, надання послуг з електропостачання із-за відсутності відповідних ліцензій, суперечить нормам ЦК України, Законам України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», «Про житлово-комунальні послуги», «Про питну воду та питне водопостачання», Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання», «Про електроенергетику» та актам цивільного законодавства, зокрема Наказу Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 25 квітня 2005 року за №60, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правилами користування електричною енергією для населення та Типовим договорам, що затверджені відповідними постановами Кабінету Міністрів України.

Таким чином, позивач, вважаючи, що діяльність ДП «Моноліт-Сервіс» з приводу надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної, гарячої води і водовідведення, надання послуг з електропостачання за відсутності права на здійснення діяльності по наданню вказаних послуг, та за відсутності ліцензії, суперечить вимогам чинного законодавства України, що регулють питання житлово-комунального господарства, а відмова відповідачів КП «Чорноморськводаканал» та АТ «Одесаобленерго» укласти з позивачем прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення та на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору є незаконною, була вимушена звернутися до суду зі вказаним позовом.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що мають місце протиправні дії та обман власників квартир - споживачів комунальних послуг з боку забудовника та його дочірнього підприємства на встановлення недобросовісної конкуренції з приводу надання житлово-комунальних послуг. Так, на думку апелянта, ДП «Моноліт-Сервіс» не є власником будинку, не має договору з власником про утримання на балансі відповідного майна, договорів з теплопостачання, централізованого водопостачання, електропостачання з кінцевими споживачами не укладало.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на квартиру від 15 березня 2011 року, яке було видане на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 24 лютого 2011 за №141 (т.1 а.с.18), ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_3 .

15 жовтня 2010 року, на підставі акту готовності об`єкту до експлуатації, був виданий сертифікат №15001172 про відповідність збудованого об`єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, яким засвідчено відповідність закінченого будівництвом об`єкта трьохсекційного, десятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_4 , загальною площею квартир 10683,9 кв.м. Забудовник об`єкта будівництва ТОВ БФ «Моноліт» (т.1 а.с.64-66).

Після здачі будинку по АДРЕСА_2 в експлуатацію, товариством з обмеженою відповідальністю «БФ «Моноліт», будинок було передано на підставі акту приймання-передачі (т.2 а.с.187-189) на облік дочірньому підприємству «Моноліт Сервіс», як обслуговуючому підприємству.

20 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ДП «Моноліт-Сервіс» був укладений договір №1Д/85 про надання комунальних послуг, а також послуг по утриманню будинку та прибудинкової території, за умовами якого підприємство взяло на себе зобов`язання надавати платні комунальні послуги у відповідності до норм чинного законодавства, а також послуги по утриманню будинку АДРЕСА_2 , а власник, в свою чергу, зобов`язався своєчасно здійснювати оплату за надані послуги (т.1 а.с.19).

Відповідно до ст.29 Закону України Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 р., договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі, якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Враховуючи той факт, що ДП «Монолоіт-Сервіс» не є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, а також не є постачальником електричної енергії, підприємством було укладено відповідні договори з постачальниками, що підтверджується копіями договорів (т.1 а.с.58-61, 97-98).

Щодо вимог позивача про визнання договору №1Д/58 від 20 жовтня 2009 недійсним, слід зазначити наступне.

Як було встановлено судом, з позивачем, який є власником квартири у АДРЕСА_3 , був укладений договір №1Д/58 від 20 жовтня 2009 р. «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку та прибудинкової території».

Позивач вказує на порушення його прав та просить суд визнати укладений договір №1Д/58 від 20 жовтня 2009 р. «Про надання комунальних послуг, а також послуг з утримання будинку та прибудинкової території» недійсним у зв`язку з тим, що укладений договір не відповідає вимогам Типового договору.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну?або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Відповідно до законодавчого визначення, правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті?визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу,?сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.?Істотними умовами договору є: умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди?(частина перша?статті 638 ЦК України).

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині, проте шляхом помилкового обгрунтування.

Щодо вимог позивача про визнання неправомірними дій ДП «Моноліт-Сервіс» з надання послуг водопостачання та водовідведення, щодо стягнення коштів за спожиту теплову енергію, та стягнення коштів за електричну енергію, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.29 Закону України Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 р., договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі, якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг з іншим виконавцем.

Відповідно до вимог діючого законодавства, між ДП «Моноліт-Сервіс» та КП «Чорноморськводоканал» для забезпечення мешканців 9-го мікрорайону послугами з централізованого водопостачання та водовідведення, було укладено відповідний договір, що не заперечується сторонами по справі. Тобто, ДП «Моноліт-Сервіс» є колективним замовником послуг для мешканців 9-го мікрорайону і лише розподіляє їх, збирає кошти за спожиту електроенергію з кінцевих споживачів та сплачує КП «Чорноморськводоканал».

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 10 серпня 2012 року № 278, обласні державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо протягом останнього року дії попередньої ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єкт господарювання здійснював таку господарську діяльність на території однієї області України та обсяги постачання теплової енергії для потреб споживачів не перевищували 18 тисяч Гкал на рік включно.

Враховуючи той факт, що ДП «Моноліт-Сервіс» є ліцензіатом в сфері теплопостачання обласної державної адміністрації (т.1 а.с.172), то згідно ст.ст.7, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тарифи на житлово-комунальні послуги, а саме теплопостачання - для ДП «Моноліт-Сервіс» встановлюються органами місцевого самоврядування.

Порядком формування тарифів на теплову енергію, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 р. № 869 передбачено, що ліцензіатам можуть встановлюватися в установленому порядку двоставкові тарифи на теплову енергію. При цьому, окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу.

Відповідно до п.2 «Правил надання послуг з централізованого опалення…», що затверджені постановою КМУ від 21 липня 2005 р. №630 централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання. Враховуючи той факт, що послуга по теплопостачанню надається в квартиру позивача по внутрішньобудинковим системам теплопостачання, то, відповідно, опалення є централізованим, а не автономним, як стверджує позивач.

Рішенням Чорноморської міської ради Одеської області від 25 вересня 2014 року №353 «Про встановлення двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення, що надає ДП «Моноліт-Сервіс», із змінами відповідно до рішень Чорноморської міської ради Одеської області від 12 червня 2015 р. №218, від 27 жовтня 2016 р. №400 були встановлені двоставкові тарифи на вказані вище послуги (т.1 а.с.173). Дані рішення є діючими, позивачем не оскаржувалися.

На підставі вищезазначених рішень здійснювалися нарахування позивачу за надані послуги з теплопостачання.

Вимоги позивача про перерахунок коштів за спожиту теплову енергію, згідно встановленого засобу обліку теплової енергії, задоволенню також не підлягали з тих підстав, що ОСОБА_1 не надані, відповідно до вимог п. 9 «Правил надання послуг з централізованого опалення…», докази взяття ДП «Моноліт-Сервіс» квартирного засобу обліку теплової енергії на абонентський облік.

Відповідно до акту введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії від 04 листопада 2016 р. тепловий лічильник, встановлений в кв. АДРЕСА_3 , представником підприємства був опломбований і взятий на абонентський облік 04 листопада 2016 р., і з цього часу розрахунки ведуться з урахуванням показань засобу обліку.

Будинок АДРЕСА_2 обладнано загальним розрахунковим засобом обліку електричної енергії. ДП «Моноліт-Сервіс» є колективним замовником електричної енергії для мешканців 9-го мікрорайону, і лише розподіляє електроенергію, збирає кошти за спожиту електроенергію з кінцевих споживачів і сплачує їх енергопостачальній компанії.

Відповідно до встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) тарифів на електроенергію, що відпускається населенню - для категорії споживачів, які розраховуються за загальним розрахунковим засобом обліку встановлено єдиний тариф, не залежно від обсягів спожитої електричної енергії.

Дані обставини підтверджуються постановою НКРЕКП від 26 лютого 2015 р. № 220 «Про встановлення тарифів на електроенергію, що відпускається населенню».

На підставі вищезазначеної постанови здійснювалися нарахування позивачу за надані послуги з постачання електроенергії.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивачем не доведені заявлені вимоги, та не зазначено, на підставі яких нормативно-правових актів вони грунтуються.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог так і заперечень.

Також суд першої інстанції вірно вважав недоведеними та передчасними вимоги позивача про визнання протиправною та незаконною відмову КП «Чорноморськводоканал» та відмову ПАТ «Одесаобленерго» укласти з власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , що розташована у будинку АДРЕСА_2 , прямий договір на централізовану поставку питної води та водовідведення, та на постачання електроенергії за формою та змістом Типового договору, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 21 липня 2005 року №630 та постановою Кабінету міністрів України від 26 липня 1999 року №1357.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась до директора КП «Чорноморськводоканал» із заявою від 10 березня 2017 року про укладення договору (т.1 а.с.57).

Так, відповідно до положень статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір і прийняття пропозиції другою стороною.

Разом з тим, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а саме ст.20, визначено, що у споживача комунальних послуг є обов`язок укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, який підготовлений виконавцем на основі типового договору. Статтею 26 цього Закону визначені істотні умови договору про надання комунальних послуг та передбачено, що крім істотних, договір може містити інші умови за згодою сторін.

Типовий договір, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, а саме - «Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», містить положення про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які КП «Чорноморськводоканал» не надає, у зв`язку із чим позивач не може погодити та укласти договір за формою та змістом Типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630.

Комунальним підприємством «Чорноморськводоканал» у відповіді від 11 квітня 2017 №555/10-12 (т.1 а.с.95) роз`яснено ОСОБА_1 , з посиланням на вимоги чинного законодавства, механізм та порядок укладення прямого договору на оплату послуг з водопостачання та водовідведення.

Таким чином, КП «Чорноморськводоканал» не відмовляло заявнику ОСОБА_1 в укладенні прямого договору на оплату послуг з водопостачання та водовідведення квартири за адресою: АДРЕСА_5 , і не порушувало прав, свобод чи інтересів позивача.

Також, нормами чинного законодавства визначений чіткий порядок укладення договорів на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією.

ОСОБА_1 зверталась також до ПАТ «Одесаобленерго» із заявою від 10 березня 2017 про укладення договору про постачання електричної енергії (т.1 а.с.63).

Відносини з приводу укладання договору про користування електричною енергією, відносини з приводу її споживання регулюються Законом України «Про електроенергетику», Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року №28.

Укладанню договорів, на підставі яких буде здійснюватись постачання електричної енергії з позивачами, передує виконання заходів, таких як: проектування, будівництво, монтаж та введення в експлуатацію зовнішніх та внутрішніх електромереж об`єкту, з подальшим врегулюванням взаємовідносин з власником (балансоутримувачем) будівель.

Електропостачання будинку, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, укладеного між ПАТ «Одесаобленерго» та ДП «Моноліт-Сервіс» за загальнобудинковим розрахунковим обліком електричної енергії.

Ст.25 Закону України «Про електроенергетику» передбачено право споживача на приєднання та підключення до електричної мережі, за умови виконання правил приєднання електроустановок до електричних мереж.

Правилами приєднання передбачено, що споживач для підключення до електричних мереж нових електроустановок повинен звернутися до енергопостачальника з заявою про приєднання та видачу технічних умов з наданням необхідних для цього документів; отримати технічні умови та виконати останні у відповідності до розробленого та узгодженого проекту зовнішнього електропостачання об`єкту; отримати відповідні висновки щодо виконання технічних умов, акт-допуску на підключення електроустановок.

Відповідно до роз`яснень НКРЕ, викладених у листі від 04 листопада 2011 року, після виконання технічних умов та отримання акта допуску на підключення до електричних мереж, замовник укладає договір про постачання електричної енергії з енергопостачальником. Технічні умови мають містити необхідну для розробки проектно-кошторисну документацію.

Таким чином, укладання договорів про користування електричною енергією із мешканцями будинку, в тому числі і з позивачем, і технічно, і юридично можливо лише після виконання таких дій:

- отримання та виконання технічних умов у відповідності до розробленого та узгодженого проекту зовнішнього електропостачання об`єкту;

- отримання відповідного висновку щодо виконання технічних умов та отримання акту-допуску на підключення електроустановок;

- проведення оплати за приєднання до електричних мереж ПАТ «Одесаобленерго»;

- оплати за підключення та опломбуванні приладу обліку і подальшого підключення після виконання вищевказаних дій;

- звернення Замовника до ПАТ «Одесаобленерго» щодо прийняття мешканців будинку на прямі розрахунки;

- проведення технічних заходів із прийняття ПАТ «Одесаобленерго» мешканців будинку на прямі розрахунки;

- звернення мешканців будинку із заявами про укладання договорів про користування електричною енергією та надання для цього повного пакету документів.

Без виконання вищевказаних дій, у ПАТ «Одесаобленерго» відсутні законні підстави для укладення із мешканцями будинку, в тому числі з позивачем, договорів про користування електричною енергією, про що позивачам були надані відповідні роз`яснення (т.1 а.с.142).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскільки вказані дії передбачені законодавством, то права позивача з боку ПАТ «Одесаобленерго» не були порушені. А зобов`язання ПАТ «Одесаобленерго» укласти відповідний договір про користування електричною енергією з позивачем буде суперечити вимогам законодавства, в тому й числі порядку, встановленому Правилами користування електричною енергією.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із змісту наведених норм права випливає, що право на позов в особи виникає лише тоді, коли її право, свобода чи інтерес або порушені, або невизнані, або оспорюються.

Аналіз наведених вище норм дає підстави для висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оцінивши всі перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останньою не надано належних доказів порушення її прав, а відтак, позовні вимоги не підлягали задоволенню.

Стосовно доводів, викладених у апеляційній скарзі ОСОБА_1 , то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо надання послуг з водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ст. 29 Закону України Про житлово-комунальні послуги» у редакції 2004 р. договір на надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири та балансоутримувачем будинку. У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово- комунальних послуг з іншим виконавцем.

Враховуючи той факт, що ДП «Монолоіт-Сервіс» не є виконавцем послуг з водопостачання та водовідведення, відповідно до вимог діючого законодавства, між ДП «Моноліт-Сервіс» та КП «Чорноморськводоканал» для забезпечення мешканців 9-го мікрорайону послугами з централізованого водопостачання та водовідведення було укладено договір, що підтверджується копіями договорів, які були надані Позивачем і є в матеріалах справи. Тобто, ДП «Моноліт-Сервіс» є колективним замовником послуг для мешканців 9-го мікрорайону і лише розподіляє їх, збирає кошти за спожиту електроенергію з кінцевих споживачів та сплачує КП «Чорноморськводоканал».

Крім того, колегія суддів враховує, що багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 підключено не до комунальних мереж, а до мереж водопостачання та водовідведення, що обслуговуються ДП Моноліт-Сервіс, з яким укладено договір на водоспоживання від 27 лютого 2015 року № 46, що є чинним на теперішній час, і саме відповідно до зазначеного договору та доданої до нього дислокації об`єктів, здійснюється водопостачання та водовідведення і цього будинку в тому числі.

Таким чином, питання щодо укладення зі ОСОБА_1 як з власником квартири АДРЕСА_3 договору на послуги водоспоживання та водовідведення рівно як і з іншими власниками квартир та нежитлових приміщень, може бути розглянуто у випадку, якщо співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 на загальних зборах, проведених відповідно до вимог ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» приймуть рішення, яке буде оформлено відповідним протоколом, щодо управління багатоквартирним будинком, де буде визначено виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення Комунальне підприємство Чорноморськводоканал, та обрання моделі договору. А у випадку обрання такої моделі, як індивідуальний договір, повинні будуть всі без виключення співвласники житлових та нежитлових приміщень укласти відповідні договори.

Таким чином, у КП Чорноморськводоканал відсутні законні підстави для укладення із мешканцями будинку, в тому числі із позиваем, індивідуального договору,

Щодо стягнення коштів за спожиту теплову енергію.

Відповідно до Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 10 вересня 2012 р. № 278, обласні державні адміністрації здійснюють ліцензування господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єктів господарювання у разі, якщо протягом останнього року дії попередньої ліцензії на провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії суб`єкт господарювання здійснював таку господарську діяльність на території однієї області України та обсяги постачання теплової енергії для потреб споживачів не перевищували 18 тисяч Гкал на рік включно.

Враховуючи той факт, що ДП «Моноліт-Сервіс» є ліцензіатом в сфері теплопостачання обласної державної адміністрації, то згідно ст.ст. 7, 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» тарифи на житлово-комунальні послуги, а саме теплопостачання для ДГІ «Моноліт-Сервіс», встановлюються органами місцевого самоврядування.

Порядком формування тарифів на теплову енергію, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 р. № 869 передбачено, що ліцензіатам, можуть встановлюватися в установлено порядку двоставкові тарифи на теплову енергію. При цьому окремо визначаються умовно-постійна та умовно-змінна частини такого тарифу.

Так, рішенням Іллічівської міської ради Одеської області від 25 вересня 2014 р. № 353 «Про встановлення двоставкових тарифів на послуги з централізованого опалення, що надає ДП «Моноліт-Сервіс», із змінами відповідно до рішень Чорноморської міської ради Одеської області від 12 червня 2015 р. № 218, від 27 жовтня 2016 р. № 400 були встановлені двоставкові тарифи на вказані вище послуги. Дані рішення позивачем не оскаржувалися, а тому є дійсними.

На підставі вищезазначених рішень і здійснювалися нарахування позивачу за надані послуги з теплопостачання.

Щодо надання послуг з постачання електричної енергії.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що апелянт не надав доказів дотримання передбачених пунктами 12.5, 12.6 Правил користування елекатричною енергією для населення умов, необхідних для укладення окремого договору, а саме:

отримання та виконання технічних умов у відповідності до розробленого та узгодженого проекту зовнішнього електропостачання об`єкту;

отримання відповідного висновку щодо виконання технічних умов та отримання акту-допуску на підключення електроустановок;

проведення оплати за приєднання до електричних мереж ПАТ «Одесаобленерго»;

оплати за підключення та опломбуванні приладу обліку і подальшого підключення після виконання вищевказаних дій;

звернення Замовника до ПАТ «Одесаобленерго» щодо прийняття мешканців будинку на прямі розрахунки;

проведення технічних заходів із прийняття ПАТ «Одесаобленерго» мешканців будинку на прямі розрахунки;

звернення мешканців будинку із заявами про укладання договорів про користування електричною енергією та надання для цього повного пакету документів.

Вищезазначене унеможливлює укладання з апелянтом договору на підставі Правил користування елекатричною енергією для населення, оскільки укладанню договору, на підставі якого буде здійснюватись постачання електричної енергії, передує виконання технічних заходів, таких як: проектування, будівництво, монтаж та введення в експлуатацію зовнішніх та внутрішніх електромереж об`єкту, з подальшим врегулюванням взаємовідносин з власником (балансоутримувачем) будівель.

Крім того, позовні вимоги ОСОБА_1 не могли бути задоволені судом, оскільки відбулось реформування ринку електричної енергії, внаслідок чого АТ «Одесаобленерго» втратило свій статус постачальника електричної енергії, що підтверджується наступним.

Згідно Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 р. було змінено засади регулювання взаємовідносин між споживачами електричної енергії (фізичні особи, фізичні особи-підприємці та юридичні особи) з електропостачальниками, операторами системи розподілу та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії.

Постановою НКРЕКП від 06 листопада 2018 р. № 1345 було прийнято рішення, згідно якого АТ «Одесаобленерго» було анульовано з 01 січня 2019 р. ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом.

Отже, АТ «Одесаобленерго» не є енергопостачальником, починаючи 01 січня 2019 р., що унеможливлює задоволення вимог апелянта про зобов`язання АТ «Одесаобленерго» укласти договір про користування електричною енергією.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2019 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376 , 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити чвастково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 жовтня 2019 року - змініити, виключити з мотивувальної частини спосилання на приписи ст.256 ЦК України.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе