ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року

м. Київ

справа № 752/17238/16

провадження № 61-2961св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Крата В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», підписану адвокатом Воробйовою Тетяною Михайлівною, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2018 року в складі судді Плахотнюк К. Г. та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року в складі колегії суддів Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст вимог заяви

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» та просив визнати договір кредиту № 400/38/07-А від 05 липня 2007 року таким, що припинено його виконанням.

Позов мотивований тим, що 05 липня 2007 року АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 400/38/07-А, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 42 000 доларів США.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником обов`язків з повернення кредиту ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в справі № 760/19374/14-ц позов задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 400/38/07-А від 05 липня 2007 року в розмірі 129 193,05 грн.

27 липня 2016 року позивач виконав указане рішення суду в повному обсязі, у зв`язку з чим просив визнати зобов`язання за кредитним договором припиненим його належним виконанням.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2018 року позов задоволено: визнано припиненим договір кредиту №400/38/07-А від 05 липня 2007 року, укладений між АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції виходив із того, що 27 липня 2016 року ОСОБА_1 належним чином виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, сплативши визначену рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в справі № 760/19374/14-ц заборгованість у повному обсязі. Належних доказів наявності в ОСОБА_1 непогашеної заборгованості банк суду не надав.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2018 року - без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, а підстави для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Апеляційний суд відхилив доводи банку про те, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в справі № 760/19374/14-ц виконано боржником лише через рік, зазначивши, що банк не позбавлений права порушувати питання про стягнення з ОСОБА_1 коштів у порядку статті 625 ЦК України.

Аргументи учасників справи

07 березня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення й просило їх скасувати як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухваливши нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Указує, що з урахуванням валюти кредитного договору дійсним розміром заборгованості ОСОБА_1 є 10 679,54 дол. США, а судом у справі № 760/19374/14-ц було стягнуто еквівалент указаної суми в національній валюті - 129 193,05 грн. На момент виконання ОСОБА_1 судового рішення шляхом сплати 129 193,05 грн така сума відповідала 5 211,50 дол. США, а тому позивач виконав зобов`язання за кредитним договором лише частково, у зв`язку з чим договір не може вважатися припиненим.

Зазначає, що судове рішення про стягнення кредитної заборгованості не припиняє дію кредитного договору між сторонами, а тому до повного виконання зобов`язання банк має право на нарахування процентів за користування кредитними коштами, штрафних санкцій та сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 05 липня 2007 року ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» уклали кредитний договір №400/38/07-А, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 42 000 доларів США зі сплатою 12,35% річних зі строком повернення до 04 липня 2014 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в справі №760/19374/14-ц встановлено загальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №400/38/07-А станом на 31 липня 2014 року в сумі 129 193,05 грн.

27 липня 2016 року ОСОБА_1 сплатив встановлену судовим рішенням заборгованість у повному обсязі, що підтверджується квитанцією № 116 від 27 липня 2016 року та постановою старшого державного виконавця Солом`янського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у м.Києві Саковича С. Ю. від 29 липня 2016 року про звільнення з-під розшуку майна боржника ОСОБА_1 у зв`язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України(тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У пункті 6.2 кредитного договору сторони погодили, що після повернення позичальником в повному обсязі своєї заборгованості за цим договором (строкової та простроченої), а також погашення вимог Кредитора, що випливають з цього договору в тому числі, але не виключно: кредиту, процентів, комісій, неустойки (пені, штрафів), передбачених цим Договором, в тому числі у випадках, визначених пунктами 2.8.2, 3.2.3, 4.4, 5.5 цього договору грошові обов`язки позичальника за цим Договором вважаються припиненим.

Установивши, що ОСОБА_1 у повному обсязі виконав рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в справі №760/19374/14-ц, яким встановлено загальний розмір заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором №400/38/07-А станом на 31 липня 2014 року, тобто після спливу дії договору, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що позивач належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором.

Доводи касаційної скарги про те, що дійсним розміром заборгованості ОСОБА_1 є 10 679,54 дол. США, а судом у справі № 760/19374/14-ц було стягнуто еквівалент указаної суми в національній валюті - 129 193,05 грн, не приймаються колегією суддів з наступних мотивів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зроблено висновок, що «у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення».

Беручи до уваги, що резолютивна частина рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в справі № 760/19374/14-ц містить посилання на стягнення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Укрсоцбанк» в гривні, яка не ставилася в залежність від еквіваленту будь-якої іноземної валюти, суди попередніх інстанцій вірно вважали, що саме сума 129 193,05 грн є розміром грошового зобов`язання, яке підлягає виконанню ОСОБА_1 .

Аналіз матеріалів справи свідчить, що ПАТ «Укрсоцбанк» погодився з рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року, у тому числі, в частині визначення валюти наявного між сторонами грошового зобов`язання.

Установивши, що відповідач не довів факт невиконання позивачем рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в справі № 760/19374/14-ц та не оспорював постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з повним виконанням судового рішення, суди попередніх інстанцій правильно вважали наявними передбачені статтею 599 ЦК України підстави для припинення зобов`язань за кредитним договором.

Аргументи касаційної скарги, що судове рішення про стягнення кредитної заборгованості не припиняє дію кредитного договору між сторонами, а тому до повного виконання зобов`язання банк має право на нарахування процентів за користування кредитними коштами й штрафних санкцій, не заслуговують на увагу, оскільки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що «припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Саме такий порядок захисту прав кредитора (звернення до суду в порядку статті 625 ЦК України) після ухвалення судового рішення про стягнення кредитної заборгованості апеляційний суд роз`яснив ПАТ «Укрсоцбанк» в оскарженій постанові, а тому доводи касаційної скарги про те, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 березня 2015 року в справі № 760/19374/14-ц виконане боржником лише через рік, не заслуговують на увагу.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, оскаржених судових рішень - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк», підписану адвокатом Воробйовою Тетяною Михайлівною, залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 22 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Крат

М. М. Русинчук