Справа № 344/8732/18
Провадження № 22-ц/4808/159/21
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

з участю представника ОСОБА_1 та представника Івано-Франківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради (правонаступник - Івано-Франківська міська рада), ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови від підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та акту приймання-передачі межових знаків для зберігання; визнання протиправним та скасування рішення Угорницької сільської ради від 21.12.2017 року про затвердження протоколу земельної комісії від 18.12.2017 року №7, рішення Угорницької сільської ради від 16.11.2017 року про відмову в погодженні межі земельної ділянки ОСОБА_2 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 року під головуванням судді Пастернак І.А. у м. Івано-Франківську

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулось до суду першої інстанції з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що рішенням десятої сесії п`ятого демократичного скликання Угорницької сільської ради від 19.09.2007 року вирішено передати у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села (присадибна ділянка) згідно додатку № 1. В додатку № 1 до цього рішення в списку громадян, яким передано у приватну власність земельні ділянки за цим цільовим призначенням за № 6 вказаний ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 .

На праві власності відповідно до договору дарування домоволодіння від 19.05.2009, який посвідчено приватним нотаріусом Квятковському В.С. належить домоволодіння за адресою: будинок АДРЕСА_2 . Це домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка на момент укладення цього договору не була приватизованою. Право власності на домоволодіння за позивачем зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.05.2009.

На виконання рішення Угорницької сільської ради від 19.09.2007 позивачем виготовлена документація із землеустрою щодо встановлення ( відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0407 га, кадастровий номер земельної ділянки :12:001.

В листопаді 2017 року позивач звернувся з письмовою заявою до Угорницької сільської ради про погодження виготовленої технічної документації із землеустрою щодо становлення ( відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1 .

В січні 2018 року позивач отримав витяг з рішення органу місцевого самоврядування (витяг з рішення Угорницької сільської ради від 21.12.2017 р. про затвердження протоколу земельної комісії від 18.12.2017 р. № 7 та копію протоколу земельної комісії від 18.12.2017 року №7). В протоколі земельної комісії № 7, депутат сільської ради Середюк Т. вказано, що через земельну ділянку заявника ОСОБА_2 розташований заїзд до земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), а в поданій ОСОБА_2 на погодження до сільської ради технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку відсутній заїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 , що унеможливлює погодження сільською радою цієї документації.

Земельна комісія вирішила запропонувати ОСОБА_4 змінити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 для забезпечення заїзду до земельної ділянки гр. ОСОБА_1 та тоді ж отримав витяг з рішення Угорницької сільської ради від 16.11.2017 р. про відмову в погодженні межі ОСОБА_2 з сусідом ОСОБА_1 в зв`язку відсутністю в поданій документації існуючого заїзду до домогосподарства по АДРЕСА_3 .

Просив визнати протиправною відмову від підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та акту приймання-передачі межових знаків для зберігання; визнання протиправним та скасування рішення Угорницької сільської ради від 21.12.2017 року про затвердження протоколу земельної комісії від 18.12.2017 року № 7, рішення Угорницької сільської ради від 16.11.20107 року про відмову в погодженні межі ОСОБА_2 , в зв`язку з відсутністю в поданій документації існуючого заїзду до домогосподарства.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 рокузадоволено позов ОСОБА_2 .

Визнано протиправною відмову посадових осіб Угорницької сільської ради, громадянина ОСОБА_1 від підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_2 від 22.07.2016 року та акту приймання-передачі межових знаків для зберігання від 29.07.2016 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнано протиправними та скасовано рішення Угорницької сільської ради від 21.12.2017 року про затвердження протоколу земельної комісії від 18.12.2017 року №7, рішення Угорницької сільської ради від 16.11.2017 року про відмову в погодженні межі ОСОБА_2 з сусідом ОСОБА_1 в зв`язку з відсутністю в поданій документації існуючого заїзду до домогосподарства по АДРЕСА_3 .

Стягнуто з Угорницької сільської ради, ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 по 352,40 грн судового збору з кожного.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції апелянт зазначає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки судом неповно з`ясовано обставини які мають значення для справи та допущено порушення норм процесуального права і допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, не врахував те, що непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок.

Відмова від підписання акту погодження меж земельних ділянок не порушує прав позивача на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на приватизацію земельної ділянки позивачем, в тому числі і прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування.

Апелянт вважає, що земельна комісія правильно вирішила запропонувати ОСОБА_2 змінити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 для забезпечення заїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 .

Оскільки, згідно плану відводу земельної ділянки під будівництво на підставі рішення виконкому Угорницької сільської ради №8 від 12 квітня 1979 року встановлений спільний в`їзд до господарства ОСОБА_5 , аналогічний проїзд відображений в плані зовнішніх меж земельної ділянки за 2001 рік та в Державному акті на право приватної власності на землю від 24.02.2003.

Апелянт не погоджується з висновком суду, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, оскільки з генерального плану с. Угорники, топоплану масштабу 1:500 буд. АДРЕСА_2 не вказано проїзду до будинку НОМЕР_1 , а записи в сільській раді про державну реєстрацію земельного сервітуту на право проходу та проїзду через земельну ділянку по АДРЕСА_2 до домогосподарства ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , не проводилися, а кадастровий план даної земельної ділянки в сільській раді відсутній.

Апелянт вважає, що судом не враховано, що його будинок знаходиться саме за адресою АДРЕСА_2 , а в разі виконання рішення суду, будинковолодіння буде позбавлено поштової адреси. Не погоджується з посилання суду на можливість заїду з АДРЕСА_4 , оскільки будинковолодіння, яке належать на праві власності йому та членам його сім`ї з 21.08.1991 розміщене на АДРЕСА_4 існує лише з 03.04.2009 тобто ніяким чином не може бути прив`язана до його будинку.

Згідно топографічних зйомок, від 14.11.1990 вбачається, що заїзд до земельних ділянок по АДРЕСА_3 проходить через будинок ОСОБА_2 АДРЕСА_2 та будинок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 . Відповідно до даних зйомок за всі роки показано проїзд до його господарства, а також проїзд позивача через його подвір`я до належної йому земельної ділянки для ведення селянського господарства саме з АДРЕСА_3 .

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, якому зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та мотивованим.

ОСОБА_2 вважає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року № 2780-ХІІ містобудівна документація є основою вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Види, склад, порядок розробки та затвердження містобудівної документації визначаються законодавством.

Отже, якщо генпланом с. Угорники Івано-Франківської міської ради не було передбачено влаштування заїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 , тому оскаржуване судове рішення ґрунтується на нормах матеріального права.

За таких обставин вважає, міркування та аргументи, що викладені представником відповідача у апеляційній скарзі повинні бути відхилені. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та представника Івано-Франківської міської ради, які підтримали доводи апеляційної скарги,перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Угорницької сільської ради від 19.09.2007 передано у приватну власність земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах села (присадибна ділянка) згідно додатку № 1. В додатку № 1 до цього рішення в списку громадян, яким передано у приватну власність земельні ділянки за цим цільовим призначенням за № 6 вказаний ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 . (а.с.13).

На праві власності відповідно до договору дарування домоволодіння від 19.05.2009, який посвідчено приватним нотаріусом, ОСОБА_2 належить домоволодіння за адресою: будинок АДРЕСА_2 . Це домоволодіння розташоване на земельній ділянці, яка на момент укладення цього договору не була приватизованою. Право власності на домоволодіння за позивачем зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.05.2009 року ( а.с.-8).

На виконання рішення Угорницької сільської ради від 19.09.2007 позивачем виготовлена документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,0407 га, кадастровий номер земельної ділянки :12:001 ( а.с.9-12).

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом, або за результатами аукціону (ч. 1 ст. 116 ЗК).

За правилами ст. 118 ЗК України надання земельних ділянок у власність здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно п. 14 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) погодженню не підлягає і затверджується: Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у разі якщо земельна ділянка перебуває у державній або комунальній власності.

В силу ч. 17 ст. 186 ЗК України підставою для відмови у погодженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації.

Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, іншим суб`єктам, визначеним цією статтею, при погодженні та затвердженні документації із землеустрою забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до складу документації із землеустрою, встановленого Законом України «Про землеустрій»; надання погодження документації із землеустрою будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, погодження яких не передбачено цією статтею; проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт (ч. 18 ст. 186 Земельного Кодексу України).

Згідно ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Державне агентство земельних ресурсів України у своєму листі від 26 жовтня 2012 року № 17616/27/К3313-12 роз`яснило, що у разі відмови суміжного землекористувача підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, згідно з ч. 3 ст. 158 ЗК України між сусідніми землекористувачами виникає земельний спір. Такий спір у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, які перебувають у власності і користуванні громадян, вирішують органи місцевого самоврядування.

Порядок розгляду земельного спору врегульовано ст. 159 ЗК України.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування спір вирішується судом згідно ч. 5 ст. 158 ЗК України.

У разі відмови суміжного землекористувача підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання (погодити межі земельної ділянки), з метою вирішення земельного спору, рекомендується звернутися до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки.

В листопаді 2017 року позивач звернувся з письмовою заявою до Угорницької сільської ради про погодження виготовленої технічної документації із землеустрою щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою : АДРЕСА_2 без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є суміжним землекористувачем, проживає по АДРЕСА_3 , в 2016 р. відмовився від підписання акту визначення та погодження меж земельної ділянки та акту прийому-передачі межових знаків, мотивуючи тим, що в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) не вказаний заїзд до його господарства.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 22.05.2018, площа земельної ділянки ОСОБА_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_3 , становить 0,1235 га. (а.с.53).

В січні 2018 року ОСОБА_2 отримав витяг з рішення органу місцевого самоврядування (витяг з рішення Угорницької сільської ради від 21.12.2017 про затвердження протоколу земельної комісії від 18.12.2017 № 7 та копію протоколу земельної комісії від 18.12.2017 №7) (а.с.23).

Зі змісту протоколу земельної комісії № 7 убачається, що через земельну ділянку заявника ОСОБА_2 розташований заїзд до земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), а в поданій ОСОБА_2 на погодження до сільської ради технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку відсутній заїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 , що унеможливлює погодження сільською радою цієї документації. ( а.с.24).

Земельна комісія вирішила запропонувати ОСОБА_4 змінити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 для забезпечення заїзду до земельної ділянки гр. ОСОБА_1 .

Тоді ж ОСОБА_2 отримав витяг з рішення Угорницької сільської ради від 16.11.2017 про відмову в погодженні межі ОСОБА_2 з сусідом ОСОБА_1 в зв`язку відсутністю в поданій документації існуючого заїзду до домогосподарства по АДРЕСА_3 . ( а.с.21).

На запит ОСОБА_2 Угорницька сільська рада надала відповідь від 04.06.2018 №3/02.2-11, що запис в сільській раді про державну реєстрацію земельного сервітуту на право проходу та проїзду через земельну ділянку по АДРЕСА_2 до домогосподарства ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , не проводився. Кадастровий план даної земельної ділянки в сільській раді відсутній (а.с.20).

Відповідно до ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується, це і набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону, а згідно ст. 19 Конституції України - органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій», встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та графічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, крім поділу та об`єднання земельних ділянок, включає зокрема, кадастровий план земельної ділянки. При цьому для виготовлення кадастрового плану необхідно провести кадастрову зйомку.

Відповідно до ст. 198 ЗК України, яка була чинною і на момент виготовлення технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, для визначення та відновлення меж земельних ділянок проводяться кадастрові зйомки, які являють собою комплекс робіт, і включають: геодезичне встановлення меж земельної ділянки, погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, відновлення меж земельної ділянки на місцевості, встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі, виготовлення кадастрового плану.

Таким чином, складовою частиною технічної документації є кадастровий план, а складанню кадастрового плану земельної ділянки, в будь-якому випадку, відповідно до ст. 198 ЗК України, передує погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок.

Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст. ст. 116,118 ЗК України.

Статтею 91 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Згідно зі статтею 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначений статтею 16 ЦК України.

Як способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17.

Також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц, провадження № 14-703цс19, дійшла висновку, що суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.

Суд першої інстанції задовольняючи позов ОСОБА_2 виходив з того, що згідно генерального плану с. Угорники Івано-Франківської міськради, топоплану масштабу 1:500 будинку АДРЕСА_2 не вказано проїзду до будинку АДРЕСА_3 , а також, записи в сільській раді про державну реєстрацію земельного сервітуту на право проходу та проїзду через земельну ділянку по АДРЕСА_2 до домогосподарства ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 , не проводився, кадастровий план даної земельної ділянки в сільській раді відсутній.

Також в оскаржуваному рішенні суд зазначив, що в порушення вимог п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України сільським головою неправомірно було відмовлено позивачеві у погодженні меж з сусідом ОСОБА_1 та запропоновано ОСОБА_4 змінити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку по АДРЕСА_2 для забезпечення заїзду до земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , так як, згідно витягу ДЗК ОСОБА_1 належить земельна ділянка розміром 0,1235 га., тоді як ОСОБА_6 згідно додатку 1 до рішення 10-ої сесії від 19.09.2007 року площа земельної ділянки становить 0,0407 га. Тому встановлення заїзду через земельну ділянку ОСОБА_4 буде обмежувати право позивача користування земельною ділянкою переданою йому у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Апеляційний суд вважає передчасним висновок про те, щосільським головою при вирішення питання погодження меж з сусідом позивача ОСОБА_1 було порушено вимоги п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України. ОСОБА_2 згідно додатку 1 до рішення сесії сільської ради від 19.09.2007 року передано у власність земельну ділянку площею 0,0407 га. Відповідно до п. 3 цього рішення заміри земельних ділянок проведені без достатньої точності і при видачі державного акта в межах границь можливі незначні зміни загальної площі.

Судом першої інстанції не звернуто увагу на наступне. Згідно плану відводу земельної ділянки під будівництво на підставі рішення виконкому Угорницької сільської ради № 8 від 12 квітня 1979 року встановлений спільний в`їзд до господарства ОСОБА_5 , аналогічний проїзд зазначений в плані зовнішніх меж земельної ділянки за 2001 рік та в Державному акті на право приватної власності на землю від 24.02.2003 (а.с. 47, 50, 126).

Із топографічних зйомок від 14.11.1990 убачається відсутність іншого заїзду до земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 ніж через земельну ділянку по АДРЕСА_2 , користувачем якої є ОСОБА_2 .

Натомість суд першої інстанції на вищенаведене не звернув уваги і зіслався на те, що у довідці з містобудівного кадастру, виготовленої службою містобудівного кадастру м. Івано-Франківськ, зокрема, у фрагменті схеми генерального плану с. Угорники Івано-Франківської міськради, топоплану масштабу 1:500 будинку АДРЕСА_2 не вказано проїзду до будинку АДРЕСА_3 (а.с.25-28).

У протоколі земельної комісії № 7, складеного депутатом сільської ради Середюк Т. зазначено, що через земельну ділянку заявника ОСОБА_2 проходить заїзд до земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ), а в поданій ОСОБА_2 на погодження до сільської ради технічній документації із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку заїзд до земельної ділянки ОСОБА_1 відсутній.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не в повній мірі врахував те, що непогодження відповідачами меж суміжної земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору, є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж земельної ділянки є виключно допоміжною стадією у процесі її приватизації, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14 (провадження № 14-552цс18) та у справі № 350/67/15 (провадження № 14-652цс18) вказувала про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не слідує, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів.

Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність позивачів, якщо вони діяли добросовісно.

Вирішення питань, пов`язаних із передачею земельної ділянки у власність, належить до повноважень органу місцевого самоврядування, а чинне земельне законодавство не обмежує права на приватизацію земельної ділянки у зв`язку із відмовою суміжного землекористувача від підписання акта погодження меж земельних ділянок.

Відмова від підписання акта погодження меж земельних ділянок не порушує прав ОСОБА_2 на отримання земельної ділянки у власність і не є перешкодою у проведенні передбачених законом дій, спрямованих на завершення приватизації земельної ділянки, у тому числі і для прийняття відповідних рішень органом місцевого самоврядування, який приймаючи оскаржувані рішення діяв у межах своєї компетенції, тому відсутні підстави для задоволення позову.

Також Велика Палата Верховного Суду у пункті 63 постанови від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) зауважила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Відповідно доч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до переконання, що судове рішення в цій справі постановлене з порушенням вимог матеріального і процесуального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з вищенаведених мотивів.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 поданою представником ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 жовтня 2020 рокускасувати.

Ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до Угорницької сільської ради Івано-Франківської міської ради (правонаступник - Івано-Франківська міська рада), ОСОБА_1 про визнання протиправною відмови від підписання акту встановлення та узгодження меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та акту приймання-передачі межових знаків для зберігання; визнання протиправним та скасування рішення Угорницької сільської ради від 21.12.2017 року про затвердження протоколу земельної комісії від 18.12.2017 року №7, рішення Угорницької сільської ради від 16.11.2017 року про відмову в погодженні межі земельної ділянки ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк