Справа № 438/1403/20
Номер провадження 2/438/85/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Заочне

16 березня 2021 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Гудубяк О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивує тим, що квартира АДРЕСА_1 належить йому, позивачу ОСОБА_2 , на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири.

Згідно п.7.1. Договору купівлі-продажу квартири від 18.06.2020 року продавець ОСОБА_5 зобов`язувався забезпечити зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих у відчужуваній квартирі осіб, в тому числі і відповідача ОСОБА_4 , до 01.09.2020 року, однак дане своє зобов`язання не виконав до сьогоднішнього часу, посилаючись на те, що фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_4 йому не відоме, так як ще у квітні 2016року він виселився з даної квартири та забравши всі свої речі, виїхав у Польщу.

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_4 у даній квартирі підтверджується даними будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_2 .

З часу укладення договору купівлі-продажу даної квартири і по даний час у квартирі відповідач ОСОБА_4 не проживає та фактичне його місце перебування (знаходження) йому невідоме, що стверджується актом ПП «Борислав Комфорт» від 13.10.2020року.

У зв`язку з припиненням попереднім власником ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_4 , якому попередній власник давав дозвіл на проживання у даній квартирі, втратив право на користування даною квартирою.

Позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні не з`явився, про причину неявки суд не повідомив.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечила проти винесення судом заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідач повідомлявся про день та час розгляду справи в порядку, передбаченому ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади.

Таким чином, відповідно до вищевказаних положень ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, однак в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Тому суд визнає причини неявки відповідача неповажними і відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України справа розглянута у його відсутність.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши думку представника позивача, свідка оглянувши матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить позивачу ОСОБА_2 , на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_5 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, який посвідчено приватним нотаріусом Бориславського міського нотаріального округу Львівської області Паньків Г.О. 18 червня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 487, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 18 червня 2020 року за реєстраційним №103.

Згідно п.7.1. Договору купівлі-продажу квартири від 18 червня 2020 року продавець ОСОБА_5 зобов`язувався забезпечити зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих у відчужуваній квартирі осіб, в тому числі і відповідача ОСОБА_4 , до 01 вересня 2020 року, однак дане своє зобов`язання не виконав до сьогоднішнього часу, посилаючись на те, що фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_4 йому не відоме, так як ще у квітні 2016року він виселився з даної квартири та забравши всі свої речі, виїхав у Польщу.

Факт реєстрації відповідача ОСОБА_4 у даній квартирі підтверджується даними будинкової книги для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_2 .

З часу укладення договору купівлі-продажу даної квартири і по даний час у квартирі відповідач ОСОБА_4 не проживає та фактичне його місце перебування (знаходження) йому невідоме, що стверджується актом ПП «Борислав Комфорт» від 13 жовтня 2020 року.

У зв`язку з припиненням попереднім власником ОСОБА_5 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_4 , якому попередній власник давав дозвіл на проживання у даній квартирі, втратив право на користування даною квартирою.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст.317ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма визначає право власника, житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірній квартирі, чим порушує право власності позивача, позбавляє можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежений у здійсненні свого права власності.

На підставі вищевикладеного суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 840,80 гривень судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 317, 319,391 ЦК України, ст.ст.258, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Бориславським МВ ГУДМС 19.12.2015 року на користь ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 судові витрати, які складаються із судового збору за подання позову у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Бориславський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 18 березня 2021 року.

Головуючий: суддя А.Т. Слиш