Постанова

Іменем України

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 742/4121/18

провадження № 61-15025 св 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - акціонерне товариство «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року

у складі колегії суддів: Губар В. С., Висоцької Н. В., Онищенко О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Чернігівгаз» (далі - ПАТ «Чернігівгаз»), після зміни назви - акціонерне товариство

«Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» (далі -АТ «Чернігівгаз»),

про визнання незаконними та скасування наказів про притягнення

до дисциплінарної відповідальності, поновлення на роботі, стягнення недоплаченої премії та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 03 березня 2017 року

він працював на посаді старшого майстра відділу обслуговування вузлів обліку газу управління метрології ПАТ «Чернігівгаз».

Вказував, що наказом від 13 вересня 2018 року № 102-п/тм йому було оголошено догану та не нараховано премію за третій квартал 2018 року.

Позивач вважав даний наказ незаконним, так як він не вчиняв умисних протиправних дій, які б суперечили покладеним на нього трудовим функціям.

Наказом від 03 жовтня 2018 № 120-п/тр, який йому оголошено 04 жовтня

2018 року, до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України. Вважав наказ незаконним, оскільки 04 жовтня 2018 року він був тимчасово непрацездатним і після оголошення догани ніяких порушень

не вчиняв.

При цьому у наказі від 29 жовтня 2018 року № 1118-п/тр «Про звільнення

з роботи ОСОБА_1 » вказано, що його звільнено із займаної посади

30 жовтня 2018 року у зв`язку із систематичним невиконанням

без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором, згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Наказ видано

на підставі наказу від 03 жовтня 2018 року № 120-п/тр, який не може бути підставою для його звільнення.

Позивач вказував на відсутність доказів повторного порушення трудової дисципліни, а отже, і правових підстав для його звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України. Крім того, звільнення з роботи відбулися з порушенням вимог статей 147-149 КЗпП України.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд: скасувати накази

ПАТ «Чернігівгаз»: від 13 вересня 2018 року № 102-п/тм у частині оголошення догани (пункт 1), у частині позбавлення його премії

за липень-вересень 2018 року (пункт 2); від 03 жовтня 2018 року № 120-п/тр про застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення (пункт 1); від 29 жовтня 2018 року № 1118-п/тр про його звільнення з посади старшого майстра відділу обслуговування вузлів обліку газу управління метрології ПАТ «Чернігівгаз» та поновити його на роботі на цій посаді; стягнути з ПАТ «Чернігівгаз» недоплачену премію за третій квартал

2018 року; стягнути з ПАТ «Чернігівгаз» середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу з 30 жовтня 2018 року по дату поновлення на роботі.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що роботодавцем доведено порушення позивачем трудової дисципліни та посадової інструкції. Оскаржувані позивачем накази прийняті ПАТ «Чернігівгаз» з додержанням передбачених законом підстав та у визначеному порядку, є правомірними, а тому відсутні підстави для їх скасування й поновлення ОСОБА_1 на роботі, стягнення премій, середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня

2019 року залишено без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а висновки міськрайонного суду підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Звільнення позивача з роботи визнано таким, що відбулося без порушення вимог статей 147-149 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2019 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-21878св19).

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області

від 20 травня 2019 року скасовано у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Чернігівгаз» про визнання незаконним та скасування

пункту 1 наказу від 03 жовтня 2018 року № 120-п/тр «Про притягнення

до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », пункту 1 наказу

від 29 жовтня 2018 року № 1118-п/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 »

та поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним пункт 1 наказу ПАТ «Чернігівгаз» від 03 жовтня

2018 року № 120-п/тр «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » щодо застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення

у вигляді звільнення.

Визнано незаконним пункт 1 наказу ПАТ «Чернігівгаз» від 29 жовтня

2018 року № 1118-п/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого майстра відділу обслуговування вузлів обліку газу управління метрології ПАТ «Чернігівгаз».

Стягнуто з ПАТ «Чернігівгаз» на користь ОСОБА_1 середній заробіток

за час вимушеного прогулу у розмірі 147 621,96 грн (без урахування обов`язкових податків та платежів).

Рішення у частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Стягнуто з ПАТ «Чернігівгаз» на користь ОСОБА_1 у відшкодування сплаченого судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанцій 3 524,00 грн.

Стягнуто з ПАТ «Чернігівгаз» у дохід держави судовий збір у розмірі

1 057,20 грн.

Суд апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду справи, виконуючи вимоги суду касаційної інстанції, вказав, що ПАТ «Чернігівгаз»

не надано суду належних і допустимих доказів систематичного порушення трудової дисципліни або повторного дисциплінарного проступку працівника після оголошення йому догани на підставі наказу від 13 вересня 2018 року.

Крім того, апеляційний суд врахував, що наказ ПАТ «Чернігівгаз»

від 29 жовтня 2018 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » винесено

на підставі наказу ПАТ «Чернігівгаз» від 03 жовтня 2018 року

«Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у вигляді звільнення» та не свідчить про систематичність невиконання трудових обов`язків й порушення трудової дисципліни працівником. До позивача застосовано лише одне дисциплінарне стягнення - догану за вчинення одного дисциплінарного проступку, який не має систематичного характеру.

Оскільки позивача було звільнено з порушенням норм КЗпП України, апеляційний суд дійшов висновку про його поновлення на роботі

та стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого обчислено виходячи з положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання незаконним наказу

ПАТ «Чернігівгаз» від 13 вересня 2018 року № 102-П/ТМ «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » щодо

не нарахування йому премії за третій квартал 2018 року та стягнення

з ПАТ «Чернігівгаз» на його користь недоплаченої премії за вказаний період суд апеляційної інстанції визнав необґрунтованими, висновки місцевого суду правильними, а тому у цій частині залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, АТ «Чернігівгаз», з урахування її уточнень, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Чернігівського апеляційного суду

від 21 вересня 2020 року і залишити в силі рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2019 року.

Підставами касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції заявник зазначає те, що: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного

у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 345/472/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Позивач судові рішення не оскаржив, тому в частині відмови йому в позові вони в касаційному порядку не переглядаються (стаття 400 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до Верховного Суду

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 30 жовтня 2020 року касаційну скаргу АТ «Чернігівгаз» залишено

без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме: запропоновано надати до суду касаційної інстанції уточнену касаційну скаргу, в якій вказати підставу (підстави) касаційного оскарження та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи. Заявника попереджено про наслідки невиконання ухвали.

У наданий судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 30 жовтня 2020 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу

№ 742/4121/18 із Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області.

Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих

до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу

та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для часткового задоволення позову. Підставою для звільнення ОСОБА_1 був факт притягнення його

до дисциплінарної відповідальності та оголошення йому догани

за неналежне виконання ним своїх посадових обов`язків (наказ

від 13 вересня 2018 року). Вказаний наказ працівником не оскаржувався,

із дня його видання до дня видання наказу про звільнення (наказ

від 29 жовтня 2018 року) не минуло більше року. При цьому висновки службового розслідування від 19 вересня 2018 року також позивачем

не оскаржувалися.

Вважає, що ОСОБА_1 допустив порушення трудової дисципліни після винесення йому повторної протягом короткого періоду часу догани

за неналежне виконання посадових обов`язків, а тому його звільнення

на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України було законним.

Крім того, апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин відповідні норми КЗпП України, роз`яснення, викладені у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року

№ 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» щодо підстав звільнення згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП Українит, а також Кодекс газорозподільчих систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2495.

Також посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 345/472/19, провадження

№ 61-20020св19, яка не врахована апеляційним судом і в якій зазначено, які обставини з`ясовуються для доведеності звільнення за систематичне порушення працівником трудових обов`язків.

Відзив на касаційну скаргу протягом строку, встановленого судом касаційної інстанції, не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Наказом голови правління ПАТ «Чернігівгаз» від 13 вересня 2018 року

№ 102-п/тм ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання та порушення ним пунктів 2.1, 2.3 і 2.11 посадової інструкції старшого майстра відділу обслуговування вузлів обліку газу управління метрології, підпунків 4.1.1, 4.1.6 пункту 4 правил внутрішнього трудового розпорядку

ПАТ «Чернігівгаз» (пункт 1 наказу) і позбавлено премії за третій квартал поточного року (пункт 2 наказу). З даним наказом позивача ознайомлено

13 вересня 2018 року (а. с. 8-9, 10, т. 1).

Висновком службового розслідування, проведеного за фактом порушень, допущених окремими працівниками ПАТ «Чернігівгаз» (Прилуцьке відділення) під час припинення газопостачання, зняття лічильника

на повірку (експертизу), приймання об`єкта в експлуатацію після реконструкції тощо від 17 вересня 2018 року № 13, який затверджено головою правління цього товариства, встановлено, що старший майстер відділу обслуговування вузлів обліку газу управління метрології ОСОБА_1 надав вказівку своєму підлеглому - слюсарю ОСОБА_3 , документально оформити незаконно знятий лічильник газу як офіційно ним демонтований та розпломбований зі складанням відповідних документів.

З вказаним висновком та з правами при проведенні службового розслідування, передбаченими положенням про порядок проведення службового розслідування у ПАТ «Чернігівгаз», ОСОБА_1 був ознайомлений 17 вересня 2018 року (а. с. 76-90, 91-92, т. 1).

Наказом голови правління ПАТ «Чернігівгаз» від 03 жовтня 2018 року

№ 120-п/тр, до якого внесено виправлення наказом цієї ж посадової особи від 04 жовтня 2018 року № 121/1-п/тм, за систематичне невиконання

без поважних причин посадових обов`язків та обов`язків, що визначені правилами внутрішнього трудового розпорядку, враховуючи раніше застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді догани, вирішено застосувати до ОСОБА_1 , старшого майстра відділу обслуговування вузлів обліку газу управління метрології, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. З даним наказом позивача ознайомлено 04 жовтня 2018 року (а. с. 74, 75, 95, т. 1).

Згідно з копіями листків непрацездатності від 04 жовтня 2018 року

серії АДЗ № 834607, від 11 жовтня 2018 року № 836689, від 22 жовтня

2018 року№ 815673, ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні

уКЛПЗ «Прилуцька ЦМЛ» з 04 жовтня 2018 року по 09 жовтня 2018 року,

з 11жовтня 2018 року по 14 жовтня 2018 року та з 22 жовтня 2018 року

по 27жовтня 2018 року відповідно.

Наказом голови правління ПАТ «Чернігівгаз» від 29 жовтня 2018 року

№ 1118-п/тр ОСОБА_1 - старшого майстра відділу обслуговування вузлів обліку газу управління метрології, за систематичне невиконання

без поважних причин посадових обов`язків та обов`язків, покладених

на нього трудовим договором звільнено із займаної посади 30 жовтня

2018 року. Позивача ознайомлено з наказом про звільнення 30 жовтня

2018 року (а. с. 93, 94, т. 1).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених

у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга АТ «Чернігівгаз» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю,

що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода

між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП України у разі звільнення

без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України

«Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору

з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового

чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір

до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником

або уповноваженим ним органом лише у випадку зокрема систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених

на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1

(крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2, 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише

за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник

(частина перша статті 43 КЗпП України).

Згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення,

які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили

за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.

Звільнення працівника згідно з пунктом 3 статті 40 КЗпП України є видом дисциплінарного стягнення.

У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати,

в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом

до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, пункту статті 41 КЗпП України,

чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок,

і попередня робота працівника.

Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або

з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами

і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.

Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Зазначені роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України апеляційним судом повність враховано, тому в цій частині доводи касаційної скарги є безпідставними.

Згідно зі статтею 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

До таких видів стягнень згідно з часиною першою статті 147 КЗпП України належать: догана та звільнення.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, враховавши й виконавши обов`язкові вказівки суду касаційної інстанції (частина п`ята статті 411 ЦПК України), надавши належну оцінку доказам, поданими сторонами, зокрема, висновку службового розслідування від 17 вересня 2018 року № 13, дійшов правильного висновку про відсутність факту повторного дисциплінарного проступку після оголошення позивачу 13 вересня 2018 року догани.

Цим самим суд апеляційної інстанції виконав вимогу частини п`ятої статті 411 ЦПК України, згідно з якою висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої

чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, у роботодавця були відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40

КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Звільненню позивача передувало застосування до нього лише одного дисциплінарного стягнення (наказ від 13 вересня 2018 року № 102-п/тм),

що виключає систематичність невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При цьому відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження законності звільнення ОСОБА_1 , що у цій категорії справ повинен довести роботодавець.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасував рішення суду першої інстанції

у частині відмови у поновлення на роботі та ухвалив нове рішення

про задоволення позову у цій частині, обґрунтованими є висновки апеляційного суду і про необхідність задоволення позовної вимоги

ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розмір якого обчислений вірно за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 08 лютого 1995 року № 100.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова апеляційного суду в межах доводів касаційної скарги ґрунтується на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час повторного розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели

або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання заявника на неврахування судом апеляційної інстанції правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 345/472/19 (провадження № 61-20020св19), відхиляються Верховним Судом, оскільки у наведеній справі та у справі,

яка переглядається, різні фактичні обставини, зокрема, щодо систематичності невиконання працівником посадових обов`язків

та обов`язків, що визначені правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При цьому судом апеляційної інстанції під час нового розгляду справи всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам

в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування

чи відхилення є мотивованими (частина третя статті 89 ЦПК України).

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 400, 402, 410, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільчої системи «Чернігівгаз» залишити без задоволення.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 21 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець