У Х В А Л А

15.03.2021 Справа №607/4216/21

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, суддя Герчаківська О. Я., ознайомившись із поданою заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській областіпро встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській області. Просить встановити факт належності їй свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 08 вересня 1979 року серії НОМЕР_1 .

Відповідно до частин першої та другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - Постанова Пленуму), в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено в пункті 3 Постанови Пленуму, у кожному разі суддя зобов`язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній.

В пункті 10 Постанови Пленуму також надано роз`яснення про те, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. При цьому слід мати на увазі, серед іншого, що відповідно до ст. 6 Кодексу про шлюб та сім`ю України вчинені до утворення або відновлення органів реєстрації актів громадянського стану релігійні обряди і одержані на їх посвідчення документи про народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу і смерть прирівнюються до актових записів, вчинених у державних органах реєстрації актів громадянського стану.

Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення за таких умов: якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній); якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події.

Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.

Відповідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Верховним Судом судам роз`яснено, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження в ній.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об`єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Відмова зазначеного органу у поновленні запису підтверджується його письмовим висновком, наявність якого є необхідною умовою прийняття судом заяви про встановлення вказаного факту.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон) державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.

Частиною першою ст. 22 Закону передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Згідно з п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Зміни, доповнення, виправлення вносяться в паперові носії актових записів цивільного стану та одночасно до Державного реєстру записів цивільного стану громадян (п. 2.16 Правил), відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану (п. 2.18 Правил).

Відмова у внесенні змін до актових записів може бути оскаржена у судовому порядку.

ОСОБА_1 не оспорює процедуру розгляду звернення, прийняття чи неприйняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення, що б вказувало на публічно-правовий характер спору. Разом з тим, заявниця просить встановити фактналежності їй свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 08 вересня 1979 року серії НОМЕР_1 , де було допущено помилку у написанні її прізвища, яке записано « ОСОБА_1 » замість « ОСОБА_1 ». Ці помилки в актових записах, які не втрачені та відновленню не підлягають, на які покликається заявниця, не можна вважати безспірними, адже орган, який вчиняв актові записи їх не визнав, оскільки не вніс відповідні зміни.

З огляду на наведене вище, вбачається, що способом відновлення порушеного права, якщо воно мало місце у виниклих між сторонами правовідносинах, є звернення ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану із вимогами про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та зобов`язання відділу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до цих записів.

За таких обставин у відкритті окремого провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу слід відмовити.

Роз`яснити заявниці її право звернутися до суду із позовом на загальних підставах, в порядку позовного провадження, що відповідає висновкам, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду по справі № 425/2737/17 від 14 листопада 2018 року, № 807/45/17 від 23 січня 2019 року, № 466/1150/18 від 13 березня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 186, 260, 261, 294 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А :

Відмовити у відкритті окремого провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління пенсійного фонду України в Тернопільській областіпро встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська