справа №176/1472/20
провадження №2/176/32/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2021 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої - судді Павловської І.А.,

за участі секретаря Ніколенко М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кужик Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовті Води в режимі відеоконференції під час трансляції із Шевченківського районного суду м. Львова,в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОДРІ» про захист прав споживача, стягнення вартості квитка та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропретровської області з позовом, де просить стягнути з відповідача на свою користь вартість невикористаного квитка у розмірі 1458,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в січні 2020 року придбала у відповідача квиток на автобусний рейс на 09 січня 2020 року «Дніпро-Лейпциг».

09 квітня 2020 року строк перебування її в Німеччині закінчувався та вирішила придбати квиток у зворотному напрямку до міста Дніпра на 07 квітня 2020 року, замовивши квиток на офіційному сайті відповідача. Однак, у зв`язку із пандемією у світі автобусні рейси в Європі були скасовані або відкладені на невизначений час.

Маючи можливість залишитись в Німеччині вирішила дочекатись відновлення рейсів до України та повернутись до України вже за придбаним квитком, не здаючи його та не повертаючи кошти.

Звернувшись за вказаним питанням до представників відповідача їй повідомлено, про можливість скористатись рейсом, який буде слідувати найближчим часом з Німеччини до України. Квиток що був куплений раніше є дійсним та ним можна буде скористатися, доплативши 50 євро, оскільки збільшилась ціна за перевезення. Також було запропоновано забронювати квиток на 20 червня 2020 року.

Оскільки не маючи коштів на доплату за квиток, відмовилась від його бронювання на 20 червня 2020 року та відповідно від поїздки на вказану дату.

Однак, 20 червня 2020 року на мобільний телефон її сина в Німеччині надійшов дзвінок від водія автобуса, що слідує маршрутом Лейпциг-Дніпро та повідомлено, що виїзд до Дніпра відбудеться саме 20 червня 2020 року. Оскільки фізично не могла прибути на вокзал на вказаний водієм час від пропозиції виїхати саме 20 червня 2020 року син відмовився.

При цьому, зазначає, що підтвердження щодо бронювання квитка на 20 червня 2020 року відповідачу не надавала та їхати не збиралася.

01 липня 2020 року електронною поштою звернулася до відповідача з метою замовлення рейсу до України та використати раніше придбаний квиток. Однак, ТОВ «Одрі» повідомлено, що квиток анульовано, так як можливість ним скористатися надано було 20 червня 2020 року і запропоновано придбати новий квиток за повну вартість.

Неодноразові звернення до відповідача щодо відшкодування витрат на квиток, яким не скористалась та змушена була купувати новий квиток позитивних результатів не дали, у зв`язку з чим звертається до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Позивач у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пославшись на доводи викладені в позовній заяві,просить суд їх задовольнити.

При цьому зазначила, що квиток на автобусний рейс з м.Лейпциг (Німеччина) до м. Дніпро (Україна), що мав відбутися 20 червня 2020 року на електронну пошту не отримувала, а відповідно їхати не збиралася. Також вказала, що відповідачем у червні 2020 року електронною поштою повідомлено про відновлення регулярних рейсів лише з 01 липня 2020 року, а тому згоди та підтвердження щодо бронювання квитка на 20 червня 2020 року не надавала.

Окрім того, доповнила, що внаслідок невиконання умов договору перевезення з боку відповідача їй завдано моральних страждань, що полягає у погіршенні стану здоров`я і як наслідок проходження лікування у кардіологічному відділені.

Представник відповідача адвокат Кужик Л.В. у судовому засіданні під час трансляції з Шевченківського районного міста Львова заперечила щодо задоволення позовних вимог, пославшись на доводи викладені в письмових поясненнях. При цьому, вказала що позивач через сайт ТОВ «ОДРІ» придбала квиток №382033 на автобусний рейс з м.Лейпциг (Німеччина) до м. Дніпро (Україна) на 07 квітня 2020 року.

07 квітня 2020 року рейс з Німеччини до України не відбувся через спалах у світі корона вірусної хвороби COVID-19 та закриття кордонів у Європі. В червні рейси відновились. Дізнавшись про відновлення рейсів позивач виявила бажання перенести свій виїзд з Німеччини з 07.04.2020 року на 20.06.2020 року.

31 травня 2020 року відповідачем змінено квиток і відправлено на електронну адресу позивачу. У пасажирському квитку міститься номер 382033 відправлення м.Лейпциг до м.Дніпро, дата та година 20.06.2020 року о 17.15 год., місце 21, ціна квитка 1458,00 грн., тобто позивач станом на 31 травня 2020 року мала сформований електронний квиток на виїзд з Німеччини до України на 20 червня 2020 року.

Також зазначила, що у своїй діяльності ТОВ «ОДРІ» керується нормами ЗУ «Про автомобільний транспорт», Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 1997 року № 176.

Згідно п.41 вищезазначених правил пасажир повинен мати квиток на проїзд в автобусі, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку проїзду - електронний квиток та документи для пільгового проїзду. Квиток дійсний тільки на зазначені у ньому дату і маршрут руху.

Враховуючи, що 31.05.2020 року ОСОБА_1 на електронній пошті та в особистому кабінеті пасажира мала сформований електронний квиток номер 382033 на виїзд з Німеччини до України на 20 червня 2020 року, таким чином між позивачем та відповідачем укладено договір перевезення пасажира та квиток був дійсний тільки на 20.06.2020 рік.

Тобто ОСОБА_1 не прибувши 20.06.2020 року о 17.15 год. на посадку в автобус, який прямував з м. Лейпциг до м. Дніпро порушила умови укладеного між позивачем та відповідачем договору.

Також зазначила, що відповідно до п.136 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту пасажир має право на повернення квитка протягом трьох діб з моменту відправлення автобуса у разі хвороби або нещасного випадку, що підтверджується відповідними документами. У такому разі йому відшкодовується сплачена сума, крім плати за продаж квитків, або безоплатно переоформлюється квиток на інший автобус. Однак, ОСОБА_1 не зверталась в касу автостанції чи в офіс компанії ТОВ «Одрі» на повернення квитка протягом трьох діб з моменту відправлення автобуса з підстав хвороби або нещасного випадку, у відповідача не було підстав на повернення позивачу коштів за квиток.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди зазначила, що відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Таким чином обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідач зробив усі дії, які від нього залежали на повернення позивача в Україну. У ТОВ «Одрі» відсутня вина у тому, що позивач маючи електронний квиток ще 31.05.2020 року не прибула 20.06.2020 року на автобусний рейс, який прямував з Німеччину до України.

Таким чином враховуючи, що в діях відповідача відсутня вина,відповідача не вчиняв дій,які б порушували права позивача, тому у відповідача відсутні будь-які підстави на повернення ОСОБА_1 коштів за невикористаний квиток та на відшкодування моральної шкоди, а тому позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними і не підлягають до задоволення.

Суд, заслухавши доводи сторін, вивчивши подані сторонами заяви по суті справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним зазначити наступне.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути: відшкодування шкоди.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що позивачем у відповідача ТОВ "ОДРІ" придбано квиток №382033 на автобусний рейс з м. Лейпциг (Німеччина) до м.Дніпро ( Україна) на 07 квітня 2020 року. Однак, зазначений рейс не відбувся через спалах у світі короновірусної хвороби COVID-19 та закриття кордонів у Європі.

Як вбачається з роздруківки електронної переписки позивача та ТОВ «Одрі», ОСОБА_1 виявила бажання повернути вартість квитка на автобусний рейс, що мав відбутися 07 квітня 2020 року, однак згодом просила скористатися зазначеним квитком після відкриття кордонів.(а.с.9-12).

Наступний рейс мав відбутися 20 червня 2020 року яким позивач виявила бажання скористатися., при цьому ТОВ «Одрі» у переписці повідомило про необхідність доплати у розмірі 50,4 євро, у зв`язку із збільшенням вартості квитка.

31.05.2020 року відповідачем змінено квиток і відправлено на електронну адресу позивачу, у зазначеному квитку міститься номер 382033 відправлення м.Лейпциг до м.Дніпро, 20.06.2020 року 17 год.15 хв., місце 21.

Тобто станом на 31 травня 2020 року позивач мала сформований електронний квиток на виїзд з Німеччини до України на 20 червня 2020 року.

Однак, позивач не прибула на зазначену в квитку дату чим порушила умови укладеного між нею та ТОВ «Одрі» договору перевезення.

За змістом ст. 910 ЦК України, за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Договір перевезення пасажира відноситься до двосторонніх договорів, тому зміст цього договору становить сукупність прав і обов`язків сторін, які передбачаються ЦК України і транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно - правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За положеннями ст. ст. 626 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - з моменту реєстрації електронного квитка.

Відповідно до п.136 Правил надання пасажирського автомобільного транспорту пасажир має право на повернення квитка протягом трьох діб з моменту відправлення автобуса у разі хвороби або нещасного випадку що підтверджується відповідними документами. У такому разі йому відшкодовується сплачена сума,крім плати за продаж квитків, або безоплатно переоформляється квиток на інший автобус.

Позивач у позовній заяві зазначає про неодноразові звернення до відповідача з вимогою щодо відшкодування вартості квитка, однак матеріали справи не містять належних та допустимих доказів таких звернень (лист, претензія).

Твердження позивача про неотримання квитка на проїзд, що мав відбутися 20 червня 2020 року спростовується копією скріншоту щодо формування квитка №382033 (зазначений номер співпадає з номером первісного квитка на 07 квітня 2020 року), який скеровано в особистий кабінет позивача. (а.с.52). Зазначені скріншоти суд визнає належними та допустимими доказами, з урахуванням визнання сторонами факту спілкування у зазначений спосіб.

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5,6ст. 263 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на встановлене, суд констатує, що позивачем ОСОБА_1 не доведено суду тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог до відповідача ТОВ «Одрі».

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

У позовній заяві позивач як на правову підставу для відшкодування моральної шкоди послався на ст.23 ЦК України, яка передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, та просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.

Судом встановлено, що між сторонами виникли зобов`язання перевезення, які врегульовані відповідними нормами законодавства, зокрема, ст. ст.910,911 ЦК України, разом з тим відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, прямо передбачених законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі.

У п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"судам роз`яснено, оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами) (ст.920 ЦК України).

Згідно зі ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.

Отже, правовідносини сторін випливають з договірних відносин щодо надання транспортних послуг, при цьому договором про надання транспортних послуг не передбачено відшкодування моральної шкоди.

А тому, оскільки встановлено, що між сторонами виникли правовідносини обумовлені договором перевезення, за яким відшкодування моральної шкоди не передбачено, разом з тим заподіяння позивачеві шкоди здоров`ю чи майну не встановлено, тому в задоволенні позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 5,6 ст. 263 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи викладене, оскільки перевізник ТОВ «Одрі» в односторонньому порядку не відмовлявся від надання послуги перевезення та не допустив прострочення виконання умов договору, а не з`явлення позивача на посадку на відправлення автобусом 20 червня 2020 року не є результатом протиправних дій чи бездіяльності відповідача, з врахуванням викладеного позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди належить залишити без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, а також те, що позивача було звільнено від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», судові витрати по справі не стягуються, а компенсуються за рахунок держави.

На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОДРІ» про захист прав споживача, стягнення вартості квитка та відшкодування моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 Розділу ХІІІ перехідних положень ЦПК України (в редакції 2017 року), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області.

Суддя Жовтоводського міського суду І.А. Павловська Дніпропетровської області