Справа № 202/1062/20
Провадження № 2/175/336/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів-,

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.66).

Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_4 (а.с.122) просив справу слухати без участі відповідача та представника(а.с.115); надали відзив на позов в якому заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі(а.с.68-93) та заперечення(а.с.116-121).

Відповідач ОСОБА_3 про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.43-а),поверненням поштового відправлення(а.с.58-59) та витягом з оголошення про виклик ОСОБА_3 до суду(а.с.39,52,62).

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, ознайомившись з відзивом на позов,відповіддю на відзив та запереченнями , суд прийшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 04 вересня 2019 року між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) в особі ОСОБА_2 , діючого на підставі трудового договору та ОСОБА_1 (замовник) було укладено договір №09/02.

Відповідно до п. 1.1 умов договору виконавець зобов`язується виконати за завданням замовника роботи з виготовлення корпусних меблів та/або торгового обладнання, столярних виробів, м`яких меблів і передати результати робіт замовнику, а замовник відповідно до умов договору зобов`язується прийняти та оплатити виріб, в кількості, комплектності, комплектації відповідно до ескізу та специфікації.

Пунктом 1.2 договору передбачено вид виробу, кількість, комплектність, комплектація і матеріал узгоджуються сторонами в ескізі та специфікації, які є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 5.1 загальна сума договору складає 72 000 грн.

Відповідно до п. 5.3 договору оплата здійснюється замовником шляхом перерахування в якості авансу 70% передоплати на розрахунковий рахунок виконавця, або готівкою.

ОСОБА_1 04 вересня 2019 року на рахунок ОСОБА_2 було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 50000 грн., що підтверджується квитанцією(а.с.9-а).16 вересня 2019 року на рахунок ОСОБА_2 було здійснено переказ ОСОБА_5 в розмірі 2554 грн., що підтверджується дублікатом квитанції №(а.с.9).

06 грудня 2019 року ОСОБА_1 було направлено претензію ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів(а.с.10-11).

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 погодившись з умовами договору №09/02 від 04 вересня 2019 року, підписав його, погодив ціну договору, та виконав платежі на рахунок ОСОБА_2 , що свідчить про згоду ОСОБА_1 з істотними умовами договору. Так умовами договору не встановлено термін в який ОСОБА_2 повинен надати ескізи та специфікації щодо виконуваних робіт.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 2 ст. 631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та Верховний Суд у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 668/7704/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 753/650/15-ц).

Оскільки між сторонами справи виникли договірні правовідносини, грошові кошти у сумі 52554 грн. не є безпідставно набутим майном, позивачем не доведено факт безпідставного набуття або збереження відповідачами грошових коштів у сумі 52554 грн., а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Згідно ст. 141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Тому понесені позивачем витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з вказаним позовом стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 15, 16, 626, 631, 1212 ЦК України, ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 141, ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.