ПОСТАНОВА

Іменем України

22 грудня 2021 року м. Кропивницький

справа № 398/3123/20

провадження № 22-ц/4809/950/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О. Л., Письменний О. А.,

за участю секретаря судового засідання Сорокіної Н.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2021 року (суддя Коліуш Г.В.).

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 365,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі Олександріський міськрайонний ВДВС) перебуває виконавче провадження № 50161741 з примусового виконання виконавчого листа № 398/2078/15-ц, виданого Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області 25 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період з грудня 2018 року по грудень 2019 року відповідач належним чином не сплачував аліменти на утримання дитини, у зв`язку з чим станом на 01 січня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 31 097,45 грн. Вказана заборгованість була сплачена відповідачем 17 лютого 2020 року у повному обсязі. Однак, за прострочення відповідачем сплати аліментів позивач має право на стягнення неустойки (пені) у сумі 9 365,50 грн відповідно до наведеного у позові розрахунку.

До суду першої інстанції позивачем подано заяву про зміну предмета позову, у відповідності до якої просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 58 600,56 грн (а.с. 37-38).

У поданій до суду письмовій заяві, посилаючись на те, що позивач звернулась до Олександрійського міськрайонного ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 398/2078/15-ц, не у грудні 2018 року, а 06 травня 2019 року, відповідач просить відмовити у задоволенні позову. Також вказує на те, що формула нарахування пені, застосована позивачем, не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (а.с. 49).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2021 року позов задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року включно у розмірі 31097,45 грн; здійснено розподіл витрат зі сплати судового збору.

Суд першої інстанції виходив з того, що за розрахунком заборгованості від 22 січня 2020 року, здійсненим Олександрійським міськрайонним ВДВС, розмір заборгованості відповідача по аліментам за виконавчим листом № 398/2078/15-ц за період з 27 грудня 2018 року по 31 грудня 2019 року станом на 01 січня 2020 року складає 31097,45 грн. Посилаючись на правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, суд першої інстанції погодився з наданим позивачем розрахунком пені у сумі 58600,56 грн. Разом з тим, виходячи з вимог ч.1 ст.196 СК України, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача належить до стягнення неустойка (пеня) у розмірі 100 відсотків заборгованості зі сплати аліментів, а саме - 31097,45 грн.

При цьому, вказуючи, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі, суд першої інстанції не погодився з твердженням відповідача про безпідставність нарахування пені за період, який передує даті відкриття виконавчого провадження. Суд зауважив, що відповідач заборгованість зі сплати аліментів визнав, оскільки 31 січня 2020 року сплатив її у повному обсязі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2021 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Скаржник вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції незаконним, оскільки позивач звернулась до державної виконавчої служби тоді, коли відповідач перебував за кордоном, а тому до свого повернення додому 23 жовтня 2019 року не знав, що виконавчий лист № 398/2078/15-ц перебуває на примусовому виконанні. Зазначене, на переконання скаржника, свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 31 травня 2021 року, після усунення судом першої інстанції недоліків у оформлення матеріалів справи на підставі ухвали суду апеляційної інстанції від 19 квітня 2021 року, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без руху; запропоновано скаржнику у встановлений строк надати до суду матеріали для усунення недоліків апеляційної скарги.

Відповідно до ухвали апеляційного суду від 14 червня 2021 року з підстав, що у ній зазначені, скаржнику було продовжено строк на виконання вимог ухвали від 31 травня 2021 року.

Ухвалою від 05 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

19 липня 2021 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в суді апеляційної інстанції на 16 вересня 2021 року, про що апеляційним судом постановлено відповідну ухвалу.

У зв`язку зі знаходженням у відпустці члена колегії з розгляду даної справи судді Дуковського О.Л., судове засідання, призначене на 16 вересня 2021 року, не відбулося; розгляд справи за апеляційною скаргою призначено на 28 жовтня 2021 року (а.с. 131-133).

Протокольною ухвалою від 28 жовтня 2021 року апеляційний розгляд справи відкладено до 23 листопада 2021 року, протокольною ухвалою від 23 листопада 2021 року до 22 грудня 2021 року.

У відповідності до вимог процесуального закону сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 147, 153-155).

22 грудня 2021 року на електронну адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, мотивоване перебуванням представника у відрядженні до м. Києва для надання правничої допомоги у цивільному провадженні. До заявленого клопотання додано скановану копію наказу керуючого Адвокатського бюро «Андрія Гулого» про відрядження ОСОБА_4 на один день 22 грудня 2021 року в м. Київ з метою надання правничої допомоги клієнту в господарському провадженні (а.с. 158-159).

Частиною 1 ст. 372 ЦПК України унормовано, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Вирішуючи заявлене клопотання, колегією суддів враховано, що явка сторін у судове засідання апеляційним судом обов`язковою не визнавалась. Поряд з цим, апеляційний розгляд справи судом відкладався двічі, у тому числі за клопотанням представника позивача, мотивованим його (представника) службовим відрядженням. Відтак, під час апеляційного розгляду справи ОСОБА_1 не була позбавлена можливості реалізувати надані законом процесуальні права щодо спростування доводів апеляційної скарги та подання відповідних доказів, як особисто, так і через свого представника.

Також апеляційним судом зважено на те, що заявник жодним чином не обґрунтував неможливості апеляційного розгляду справи за відсутності позивача та/або її представника.

За вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка учасника справи, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, не відноситься до обставин, що унеможливлюють розгляд справи. Отже, основною умовою відкладення розгляду справи є не сама по собі відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи необхідність дотримання розумних строків апеляційного розгляду справи, належне повідомлення сторін про розгляд справи апеляційним судом та достатність матеріалів для ухвалення судового рішення відповідно до вимог закону, колегія суддів не вбачає необхідності у відкладенні апеляційного розгляду справи, а тому відмовляє у задоволенні відповідного клопотання представника позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Обставини справи, встановлені судами

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року у справі № 398/2078/15-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27 квітня 2015 року і до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

06 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Олександрійського міськрайонного ВДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №398/2078/15-ц, виданого 25 червня 2015 року. Стягувач повідомила відому їй інформацію щодо боржника, зокрема, зазначила, що ОСОБА_2 10 лютого 2019 року виїхав до Російської Федерації з метою працевлаштування (а.с. 51).

Відмітками у закордонному паспорті ОСОБА_2 підтверджується, що 11 лютого 2019 року останній вибув з України до Російської Федерації, а 22 лютого 2019 року повернувся до України (а.с. 83-85).

07 травня 2019 року старшим державним виконавцем Олександрійського міськрайонного ВДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №59044514 з примусового виконання виконавчого листа №398/2078/15-ц, виданого 25 червня 2015 року (а.с.52).

Відповідно до довідки розрахунку старшого державного виконавця Олександрійського міськрайонного ВДВС від 22 січня 2020 року, станом на 01 січня 2020 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 31097,45 грн за період з грудня 2018 року по грудень 2019 року включно (а.с. 6).

31 січня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів у сумі 31097,45 грн боржником у виконавчому провадженні погашено у повному обсязі (а.с. 39).

За здійсненим позивачем розрахунком, пеня за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з грудня 2018 року по грудень 2019 року загалом складає 58 600,56 грн (а.с.37-38).

У ході апеляційного розгляду справи судом з`ясовано, що ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2021 року у справі № 398/2078/15-ц задоволено скаргу ОСОБА_2 на дії Олександрійського міськрайонного ВДВС; визнано незаконною відмову Олександрійського міськрайонного ВДВС від 17 травня 2021 року № 45716 щодо здійснення перерахунку заборгованості та подальшого зарахування майбутніх коштів в рахунок майбутніх платежів по аліментам, які стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 за період з грудня 2018 року по 07 травня 2019 року; зобов`язано Олександрійський міськрайонний ВДВС здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, які стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 за період з грудня 2018 року по 07 травня 2019 року, та зарахувати сплачені кошти за вказаний період в рахунок майбутніх платежів по аліментам (а.с.118-120).

Згідно з інформацією у Єдиному державному реєстрі судових рішень щодо зазначеного судового рішення, ухвала Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2021 року у справі № 398/2078/15-ц набрала законної сили 15 листопада 2021 року.

У ході розгляду скарги ОСОБА_2 на дії Олександрійського міськрайонного ВДВС у справі № 398/2078/15-ц судом було встановлено, що 16 лютого 2016 року державним виконавцем Олександрійського міськрайонного ВДВС було відкрито виконавче провадження №50161741 з примусового виконання виконавчого листа №398/2078/15-ц, виданого 25 червня 2015 року, де боржником є ОСОБА_2 , стягувачем - ОСОБА_1 .

26 грудня 2018 року виконавчий лист було повернуто стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа. При цьому, на виконавчому документі зазначено, що заборгованість зі сплати аліментів за боржником відсутня.

За викладеного, виконавчий лист №398/2078/15-ц, виданий 25 червня 2015 року, у період з 27 грудня 2018 року по 06 травня 2019 року у відділі ДВС на примусовому виконанні не перебував.

Зазначені обставини сторонами у справі не заперечені.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону оскаржуване рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У ст. 195 СК України врегульовано порядок визначення заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), та вказано, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

За ч.ч. 1, 2 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Встановлюючи межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, процесуальний закон унормовує, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України).

Як було встановлено апеляційним судом, в ухвалі від 26 липня 2021 року у справі № 398/2078/15-ц висновки суду про задоволення скарги ОСОБА_2 на дії Олександрійського міськрайонного ВДВС ґрунтуються на встановленні порушення прав боржника у виконавчому провадженні, недотриманні державним виконавцем вимог законодавства при нарахуванні аліментів за період, коли виконавчий лист було повернуто стягувачу за заявою останнього, тобто період відсутності примусового стягнення.

Зважаючи на те, що ухвала Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2021 року у справі № 398/2078/15-ц постановлена після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у даній справі, колегія судів дійшла висновку, що зазначений доказ не міг бути поданий відповідачем до суду першої інстанції з об`єктивних причин.

Водночас апеляційним судом враховано, що виходячи із фактичних обставин справи, суд першої інстанції у даній справі не був позбавлений можливості самостійно з`ясувати обставини, встановлені судом у справі № 398/2078/15-ц. Тобто встановити перебування на виконанні виконавчого листа. Більш того, суд першої інстанції зобов`язаний був повно і всебічно з`ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а також надати оцінку всім аргументам учасників справи.

Однак, суд першої інстанції зазначених вимог процесуального закону не дотримався. Так, вказуючи на необґрунтованість заперечень відповідача, безпідставно не взяв до уваги доводів останнього щодо примирення та спільного проживання сторін однією сім`єю та вочевидь спільного виконання позивачем і відповідачем своїх батьківських обов`язків, саме у зв`язку з чим стягувачу за її власною заявою і було повернуто виконавчий лист №398/2078/15-ц. Судом першої інстанції достеменно не з`ясовано, що в період з лютого по травень 2019 року відповідач у добровільному порядку не брав участі у забезпеченні повноцінного розвитку його спільної з позивачем дитини, а також підставності нарахування державним виконавцем заборгованості зі сплати аліментів за минулий період без будь-якої вказівки на це у заяві стягувача про відкриття виконавчого провадження. Також суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про визнання відповідачем розміру заборгованості, яке, на думку суду, виразилось у сплаті боргу. Судом не враховано, що відповідачем не заперечувався сам факт існування заборгованості зі сплати аліментів, натомість, ним не визнавався визначений державним виконавцем період, за який виникла заборгованість.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Сторона, яка не реалізує наявні в неї процесуальні права або розпоряджається ними неналежним чином, не може мати жодних пов`язаних із цим матеріально- чи процесуально-правових переваг перед іншими учасниками процесу, які діють у ньому належним чином.

Оскільки судом зазначеного враховано не було, це призвело до спростовних та безпідставних висновків щодо наявності підстав для нарахування відповідачу заборгованості зі сплати аліментів за період, що передує повторному пред`явленню стягувачем виконавчого документа до примусового виконання.

Апеляційним судом також зважено на те, що за висновками Європейського суду з прав людини принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.). Правова визначеність є комплексним поняттям та складається з більш вузьких правових принципів, до яких, зокрема, належить стабільність судових рішень, які набрали законної сили. Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, принцип правової визначеності передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

За викладеного, судове рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2021 року у справі № 398/2078/15-ц, яке набрало законної сили, не може бути поставлене під сумнів.

Таким чином, апеляційний суд не може погодитись із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування пені за прострочення сплати відповідачем аліментів за грудень 2018 року, а також січень, лютий, березень та квітень 2019 року, оскільки наявність обов`язку відповідача зі сплати аліментів у згадані періоди позивачем у встановленому законом порядку не доведено, а судом відповідно до вимог закону не встановлено.

Разом з тим, висновок суду про наявність підстав для нарахування пені за прострочення відповідачем сплати аліментів у період з травня по грудень 2019 року є обґрунтованим.

Твердження скаржника про відсутність його вини у виникненні заборгованості через необізнаність про відкриття виконавчого провадження не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки обов`язок зі сплати аліментів у відповідача виник на підставі рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 червня 2015 року у справі № 398/2078/15-ц.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави - учасниці, так і за кордоном.

Перевіряючи розрахунок пред`явленої до стягнення з відповідача суми пені, колегією суддів з`ясовано, що вказуючи у розрахунку пені місячні суми заборгованості відповідача зі сплати аліментів за спірний період, позивач посилається на довідку - розрахунок державного виконавця від 22 січня 2020 року (а.с. 6).

У даній справі суд першої інстанції погодився з виконаним позивачем розрахунком пені, однак, актуальність та достовірність щомісячних сум заборгованості відповідача зі сплати аліментів, які відображені у розрахунку державного виконавця, судом не перевірялась.

Разом з тим, скаржником подано до апеляційного суду довідку розрахунок заборгованості відповідача зі сплати аліментів, виконаний в.о. начальника Олександрійського міськрайонного ВДВС станом на 26 листопада 2021 року за період, при складенні якої взято до уваги рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2021 року у справі № 2/398/649/21 про зменшення розміру присуджених до стягнення з відповідача аліментів та згаданої вище ухвали Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 липня 2021 року у справі № 398/2078/15-ц (а.с.150-151).

Зважаючи на межі апеляційного розгляду справи, судом беруться до уваги виключно наведені у розрахунку від 26 листопада 2021 року щомісячні суми аліментів, які нараховані до сплати відповідачу у період з травня 2019 року по грудень 2019 року. При цьому варто зауважити, що на розмір аліментів, які підлягали сплаті відповідачем у вказаний період за вказаним розрахунком ВДВС судові рішення від 16 квітня 2021 року у справі № 2/398/649/21 та від 26 липня 2021 року у справі № 398/2078/15-ц не вплинули.

Так, з розрахунку ВДВС від 26 листопада 2021 року вбачається, що за травень 2019 року за відповідачем рахувалась заборгованість зі сплати аліментів у сумі 2339,67 грн, за червень 2019 року - 2339,67 грн, за липень 2019 року 2875,00 грн, за серпень 2019 року - 2875,00 грн, за вересень 2019 року - 2875,00 грн, за жовтень 2019 року - 2497,67 грн, за листопад 2019 року - 2497,67 грн, за грудень 2019 року - 2497,67 грн, всього у розмірі 20 797,35 грн.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожний місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1 % за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, в який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, в якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів прострочення х 1 %.

За цим правилом обчислюється пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обчисленої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, в якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1%.

У постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц, провадження № 14-616цс18, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, та зробила висновок про те, що пеня на заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Колегією суддів враховано, що відповідно до розрахунку ВДВС від 26 листопада 2021 року з відповідача у жовтні, листопаді та грудні 2019 року підлягали стягненню аліменти у сумі 2497,67 грн щомісячно, а не 2875,00 грн як зазначено у розрахунку державного виконавця від 22 січня 2020 року.

Судами у даній справі встановлено, що 31 січня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів відповідачем погашена у повному обсязі.

Виходячи з наведених обставин та вимог закону, пеня за прострочення відповідачем сплати аліментів за спірний період розраховується наступним чином:

- травень 2019 року - нараховується за період з 01 червня 2019 року по 30 січня 2020 року включно (244 днів прострочення х на суму заборгованості 2339,67 грн х 1% = 5708,79 грн);

- червень 2019 року - нараховується за період з 01 липня 2019 року по 30 січня 2020 року включно (214 днів прострочення х на суму заборгованості 2339,67 грн х 1% = 5006,89);

- липень 2019 року - нараховується за період з 01 серпня 2019 року по 30 січня 2020 року включно (183 днів прострочення х на суму заборгованості 2875,00 грн х 1% = 5261,25 грн);

- серпень 2019 року - нараховується за період з 01 вересня 2019 року по 30 січня 2020 року включно (152 дні прострочення х на суму заборгованості 2875,00 грн х 1% = 4370,00 грн);

- вересень 2019 року - нараховується за період з 01 жовтня 2019 року по 30 січня 2020 року включно (122 днів прострочення х на суму заборгованості 2875,00 грн х 1% = 3507,50 грн);

- жовтень 2019 року - нараховується за період з 01 листопада 2019 року по 30 січня 2020 року включно (91 день прострочення х на суму заборгованості 2497,67 грн х 1% = 2272,88 грн);

- листопад 2019 року - нараховується за період з 01 грудня 2019 року по 30 січня 2020 року включно (61 день прострочення х на суму заборгованості 2497,67 грн х 1% = 1523,58 грн);

- грудень 2019 року - нараховується за період з 01 січня 2020 року по 30 січня 2020 року включно (30 днів прострочення х на суму заборгованості 2497,67 грн х 1% = 749,30 грн).

Загальний розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів за період з травня по грудень 2019 року складається з сум розмірів пені, обчислених за кожним місячним (періодичним) платежем, та становить 28400,19 грн.

Таким чином, здійснений позивачем розрахунок пені, з яким погодився суд першої інстанції, не відповідає встановленим апеляційним судом фактичним обставинам справи.

Разом з тим, оскільки в силу вимог ч.1 ст. 196 ЦК України розмір пені за прострочення сплати аліментів не повинен перевищувати 100 % заборгованості зі сплати аліментів, стягненню з відповідача підлягає пеня у сумі 20797,35 грн, що дорівнює загальному розміру заборгованості боржника зі сплати аліментів за період з травня 2019 року по грудень 2019 року включно.

Враховуючи наведене, вимога позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів підлягає частковому задоволенню у сумі 20797,35 грн. У задоволенні решти вимог позову необхідно відмовити.

Оскільки доводи скаржника знайшли часткове підтвердження у ході апеляційного розгляду, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції у даній справі підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване судове рішення зміні у частині періоду нарахування та розміру пені, що підлягає стягненню з відповідача.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Недотримання судом вимог ч. 5 ст. 263 ЦПК України щодо обґрунтованості судового рішення не може бути виправлене на стадії апеляційного розгляду даної справи інакше як шляхом зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2021 року змінити у частині періоду нарахування та суми пені.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів за період з травня 2019 року по грудень 2019 року включно у сумі 20 797,35 грн.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 березня 2021 року у його незміненій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний