Постанова

Іменем України

16 березня 2021 року

м. Київ

справа № 295/10545/13-ц

провадження № 61-5882св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Жданової В. С., Зайцева А. Ю.,

учасники справи:

позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях,

відповідачі: ОСОБА_1 , Приватне акціонерне товариство «Київстар»,

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Личина Олена Володимирівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2019 року у складі судді Слюсарчук Н. Ф. та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Коломієць О. С., Шевчук А. М., Талько О. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2013 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «Київстар», за участю третьої особи - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Личиної О. В., про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 10 квітня 2018 року, просить визнати частково недійсним договір купівлі-продажу приміщень від 30 травня 2008 року, укладеного між ВАТ «Укрспецхмільбуд» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В. Я. та зареєстрований в реєстрі за № 9799, а саме: щодо купівлі-продажу адмінбудинку літ. «А» цегла, площею 1749,6 кв.м в частині продажу об`єкта цивільної оборони площею 135,8 кв.м (інвентарна справа № 17798), що згідно Технічного паспорту на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оброни) (обліковий № 20163) визначені номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12, 2-13, 2-14, 2-15, що знаходяться по АДРЕСА_1 ; визнати частково недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 26 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем» (правонаступником якого є - ПрАТ «Київстар»), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиною О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 11052, а саме: щодо купівлі-продажу частини адмінбудинку (літ. «А») - приміщення підвалу площею 341,9 кв.м в частині продажу об`єкта цивільної оборони площею 135,8 кв.м (інвентарна справа № 17798), що згідно Технічного паспорту на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) (обліковий № 20163) визначені номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12, 2- 13, 2-14, 2-15, та знаходиться у АДРЕСА_1 ; зобов`язати ПрАТ «Київстар» повернути до державної власності в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області об`єкт цивільної оборони, що в процесі приватизації не увійшов до статутного капіталу ВАТ «Укрспецхмільбуд» та залишився у нього на балансі як державне майно, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме, приміщення сховища, що згідно Технічного паспорту на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) (обліковий № 20163), визначені номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12, 2-13, 2-14, 2-15 загальною площею 135,8 кв.м та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що вказані приміщення, які є об`єктом цивільної оборони та вбудовані в адмінбудинок по АДРЕСА_1 , були незаконно відчужені на підставі договору купівлі-продажу від 30 травня 2008 року, укладеного між ВАТ «Укрспецхмільбуд» та ОСОБА_1 . У подальшому вказана адмінбудівля разом із вбудованим об`єктом цивільної оборони на підставі договору купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПрАТ «Київстар», перейшла у власність останнього. Приміщення площею 135,8 кв.м є об`єктом цивільної оборони, яке не увійшло до статутного капіталу ВАТ «Укрспецхмільбуд» та залишилося у даного товариства на балансі як об`єкт державної власності. Факт відчуження об`єкта був прихований ВАТ «Укрспецхмільбуд» від Регіонального відділення фонду державного майна.

Таким чином, оскільки вказані правочини суперечать Закону України «Про приватизацію державного майна», яке передбачає, що об`єкти цивільної оборони не підлягають приватизації, на підставі статей 203, 215 ЦК України позивач просив визнати вказані договори частково недійсними та зобов`язати повернути вказаний об`єкт цивільної оброни до державної власності.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності заявлених вимог, оскільки позивач під час розгляду справи не надав суду належні та допустимі докази, що спірні приміщення на час укладення оспорюваних договорів відносились до споруд цивільного захисту.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях подало апеляційну скаргу.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях залишено без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2019 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У квітні 2020 року на адресуКасаційного цивільного суду в складі Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року.

З урахуванням уточненої касаційної скарги від 27 квітня 2020 року заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій ухвалені судові рішення без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи.

Доводи інших учасників справи

01 червня 2020 року на адресу Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від ПрАТ «Київстар» засобами поштового зв`язку надійшов відзив на касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги позивача, та залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 07 травня 2020 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.

25 травня 2020 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що у 1996 році Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Житомирській області здійснювалась приватизація Житомирського об`єднання «Укрспецхмільбуд».

Наказом Регіонального відділення від 22 травня 1996 року № 90-А0 затверджено акт оцінки вартості майна Житомирського об`єднання «Укрспецхмільбуд».

Згідно з актом оцінки, вартість цілісного майнового комплексу зменшено на вартість об`єктів, які не підлягають приватизації на суму 1 489 826,00 тис. крб.

Наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Житомирській області від 13 червня 1996 року № 202-АТ створено ВАТ «Укрспецхмільбуд».

Як вбачається з переліку нерухомого майна, що передається у власність ВАТ «Укрспецхмільбуд», акціонерному товариству передано, зокрема, такі об`єкти нерухомості: адмінбудинок за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 803 631 363,00 крб.; гараж на 3 автомобілі за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 543 417 875,00 крб.

На підставі наказу Фонду державного майна України від 13 червня 1996 року № 202-АТ та переліку нерухомого майна від 06 квітня 2001 року № 04/1134 Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації ВАТ «Укрспецхмільбуд» 26 вересня 2001 року видано реєстраційне посвідчення на право колективної власності на адмінбудинок та гараж, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 . Вказане посвідчення не містить будь-яких застережень щодо об`єкта цивільної оборони.

30 травня 2008 року між ВАТ «Укрспецхмільбуд» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу адмінбудинку літ. «А», цегла, площею 1749,6 кв.м та гаражу на три автомобілі літ. «Б», цегла, площею 62,2 кв.м, загальною площею 1811,8 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

26 грудня 2008 року між ОСОБА_1 (продавець) та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» (покупець), найменування якого в подальшому змінено на ПрАТ «Київстар», укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Личиною О. В.

Згідно з пунктом 1.1. договору від 26 грудня 2008 року, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити вартість нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину адмінбудинку (літ. «А») - приміщення підвалу з № 5-1 по № 2-20, площею 341,90 кв.м; приміщення 1-го поверху з № 1-1 по № 1-23, приміщення 2-го поверху з № 2-1 по № 2-17, загальною площею 696,40 кв.м; гараж на 3 автомобілі (літ. «Б»), площею 62,20 кв.м. Загальна площа відчужуваного майна становила 1100,50 кв.м.

Між ОСОБА_1 (продавець) та ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» (покупець) 26 грудня 2008 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до умов якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити вартість нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частину адмінбудинку (літ. «А») - приміщення 3-го поверху з № 3-1 по № 3-21, площею 349,50 кв.м, приміщення 4-го поверху з № 4-1 по № 4-17, площею 361,80 кв.м. Загальна площа відчужуваного майна становила 711,30 кв.м.

02 березня 2009 року КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за заявою ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» від 08 січня 2009 року здійснило реєстрацію права приватної власності об`єкта за адресою АДРЕСА_1 на підставі вказаних договорів купівлі-продажу.

22 липня 2010 року ЗАТ «Київстар Дж.Ес.Ем.» надано дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції приміщень власного адмінбудинку під офісні, складські і технологічні приміщення та прибудови резервної дизельної за адресою: АДРЕСА_1 .

Інспекцією ДАБК в Житомирській області 19 грудня 2011 року зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, а саме: власного адмінбудинку на орендованій земельній ділянці під офісні, складські і технологічні приміщення з прибудовою резервної ДЕС, за адресою: АДРЕСА_1 .

Виконкомом Житомирської міської ради 22 травня 2012 року видано ПрАТ «Київстар» свідоцтво про право власності на будівлю адмінбудинку з офісними, складськими і технологічними приміщеннями з прибудованою резервною ДЕС та гаражем, площею 1769,80 кв.м, розташовану в АДРЕСА_1 . Вказане свідоцтво видано на підставі рішення виконкому Житомирської міської ради від 17 травня 2012 року за № 195 взамін договорів купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року.

Витяг про державну реєстрацію прав від 25 травня 2012 року № 34276674 свідчить, що на підставі вказаного свідоцтва про право власності від 22 травня 2012 року КП «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради 25 травня 2012 року здійснено державну реєстрацію права приватної власності ПрАТ «Київстар» на вказаний об`єкт, частка 1/1.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України під правочином розуміється дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з частиною п`ятою статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 204 ЦК України правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину.

Згідно частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Тобто, в силу вимог статей 205, 207, 217 ЦК України, недійсною може бути визнана саме частина правочину, відповідно до його змісту, зафіксованого в документі. При цьому, вказані статті не дають можливості визнати недійсною частину правочину, яка не була включена до його змісту, зафіксованого в документі.

Встановлено, що позивач заявляє вимоги про визнання недійсними наступних частин відповідних правочинів (договорів), а саме: щодо продажу об`єкта цивільної оборони площею 135,8 кв.м (інвентарна справа № 17798), що згідно Технічного паспорту на захисну споруду цивільного захисту (цивільної оборони) (обліковий № 20163) визначені номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 2-12, 2- 13, 2-14, 2-15, та знаходиться у АДРЕСА_1 . Разом з тим, судами попередніх інстанцій встановлено жоден з оспорюваних договорів не містить посилання на вказані об`єкти.

Установивши, що жодного приміщення, яке б за технічними характеристиками співпадало б з приміщенням об`єкта цивільної оборони, в укладених спірних договорах не зазначено та за даними критеріями не ідентифіковано, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це, зокрема, передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Крім того, як встановлено судами попередніх інстанцій, постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2013 року у справі № 806/4707/13-а, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2013 року, відмолено у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області до КП «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, Реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, третя особа ПрАТ «Київстар», про визнання протиправною та скасування за ВАТ «Укрспецхмільбуд» державної реєстрації права власності на будівлю адмінбудинку та гараж за адресою: АДРЕСА_1 , яка проведена 26 вересня 2001 року КП «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради.

Зі змісту вказаних судових рішень слідує, що КП «Житомирське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради правомірно здійснено державну реєстрацію права власності на адмінбудинок та гараж за адресою: АДРЕСА_1 , за ВАТ «Укрспецхмільбуд» на підставі правовстановлюючих документів виданих самим позивачем: наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області «Про створення акціонерного товариства» від 13 червня 1996 року № 202-АТ та Переліку нерухомого майна, що передається у власність Відкритого акціонерного товариства «Укрспецхмільбуд» від 06 квітня 2001 року № 04/1134. При цьому судами під час розгляду справи було встановлено, що жодних застережень щодо об`єктів, що передавалися у власність підприємству, вказані документи не містили.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги щодо надання судами попередніх інстанцій неналежної правової оцінки доказам у справі, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 листопада 2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 24 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев