Постанова

Іменем України

18 березня 2021 року

м. Київ

справа № 389/2946/16-ц

провадження № 61-6016св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - адвокат Перемот Оксана Григорівна,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Перемот Оксана Григорівна, на рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 листопада 2019 року

у складі судді Савельєвої О. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Дуковського О. Л., Письменного О. А., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомдо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю.

Позовна заява мотивована тим, що у 2006 році вона домовилася

з відповідачами про придбання належної їм на праві власності квартири

АДРЕСА_1 .

Зазначала, що відповідачі отримавши кошти за квартиру, надали їй правовстановлюючі документи на вказану квартиру, виселилися з неї, переїхавши до м. Києва, а вона вселилася та почала проживати у ній.

У нотаріальному порядку договір купівлі-продажу вони не укладали, оскільки відповідачі відмовлялися приїздити до м. Знам`янка Кіровоградської області для його оформлення.

Таким чином, вона з 2006 року проживає у квартирі

АДРЕСА_1 .

Зазначала, що за час проживання вона самостійно провела капітальний ремонт квартири, регулярно проводить заходи щодо поліпшення

та утримання житлового приміщення, сплачує комунальні послуги та підтримує квартиру у справному стані, тобто фактично добросовісно та відкрито володіє вказаним нерухомим майном понад десять років.

Жодних претензій щодо проживання чи володіння вказаною квартирою

з боку відповідачів чи інших осіб не має.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності у порядку набувальної давності на квартиру

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 06 листопада 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач проживає

у спірній квартирі з 2006 року за згодою власників, за усною домовленістю про майбутній договір купівлі-продажу зазначеної квартири, що не був реалізованим.Тобто, між сторонами існують не посвідчені нотаріально договірні правовідносини, які виключають можливість застосування положень статті 344 ЦК України про застосування набувальної давності, оскільки спірна квартира не передавалася позивачу у власність,

а надавалася у користування без обмеження будь-яким строком.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 06 листопада 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши, що позивач проживає у спірній квартирі з 2006 року за згодою власників, спірна квартира не передавалася позивачу у власність,

а надавалася у користування без обмеження будь-яким строком, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування положень статті 344 ЦК України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у квітні 2020 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Перемот О. Г., посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

У січні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичних обставин справи, не врахували того, що вона відкрито проживає у спірній квартирі, за час проживання провела капітальний ремонт та інші поліпшення, претензій щодо її проживання від відповідачів не було.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі

№ 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі

№ 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У січні 2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат

ПеремотО. Г.,задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона проживає у квартирі

АДРЕСА_1 з 2006 року разом із чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 , за згодою власників, оскільки між ними була домовленість про купівлю-продаж вказаної квартири. Позивач передала відповідачам обумовлену суму грошових коштів за купівлю квартири, але відповідачі, отримавши гроші за продаж квартири, ухиляються від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право приватної власності на квартиру від 05 жовтня 1993 року № 270, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно та свідоцтвом про право на спадщину, технічним паспортом квартира

АДРЕСА_1 належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Дата прийняття рішення про державну реєстрацію права власності - 20 січня 2009 року. ОСОБА_2 власник 2/3 частки у спільній частковій власності, а ОСОБА_3 - 1/3 частки

(а.с. 14, 15, 64-65, 66-68, 154-155).

Відповідно до розписок від 20 жовтня 2006 року та від 29 травня 2007 року, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 завдаток за квартиру у сумі

3 000,00 дол. США та у розмірі 1 000,00 дол. США (а.с. 69, 70).

Згідно з довідкою ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_1 вказаного будинку з 2006 року разом з чоловіком ОСОБА_5 та сином ОСОБА_6 (а.с. 9).

Заочним рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на квартиру

АДРЕСА_1 сті.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, сформованого станом на 10 серпня 2019 року на підставі заочного рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року, квартира

АДРЕСА_1 на праві приватної власності -зареєстрована за позивачем ОСОБА_1 . Номер запису про право власності 19579974, дата та час державної реєстрації - 16 березня

2017 року (а.с. 173).

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 19 вересня 2019 року заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про перегляд

заочного рішення від 24 січня 2017 року у справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності, задоволено. Заочне рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 січня 2017 року (справа № 389/2946/16-ц), на підставі якого спірну квартиру на праві власності було зареєстровано

за ОСОБА_1 , скасовано (а.с. 135).

Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 23 вересня 2019 року заяву ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності задоволено. Накладено арешт на квартиру

АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 .

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК Україниправом власності

є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК Українивизначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із законуабо незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина перша статті 344 ЦК України).

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які

є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси йдеться про добросовісне, у тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння

та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна

у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Судувід 14 травня 2019року у справі № 910/17274/17 (провадження№ 12-291гс18).

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Установивши, що позивач знала про власників спірної квартири з моменту вселення та проживала у ній за згодою власників: - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що вказане майно не може бути об`єктом набувальної давності.

Сам лише факт користування спірним приміщенням не дає підстав для задоволення позовних вимог про набуття права власності на нього на підставі статті 344 ЦК України.

Положення наведеної статті не підлягають застосуванню у випадках, коли володіння майном протягом тривалого часу здійснювалося на підставі договірних зобов`язань чи у будь-який інший передбачений законом спосіб, оскільки право власності у володільця за давністю виникає поза волею

і незалежно від волі колишнього власника.

Під час розгляду справи позивач не надав доказів, а матеріали справи таких не містять, про те, що він володіє майном не за волею власника і не знав, хто є власником.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру

за набувальною давністю, оскільки позивач не є добросовісним набувачем, а відкритість та безперервність користування спірним майном не

є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо належного користування майном, проведення капітального ремонту та інших поліпшень не підтверджують підстав для застосування правил статті 344 ЦК України, оскільки сам лише факт проживання позивача у спірній квартирі, утримання її в належному стані не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Доводи касаційної скарги про неврахування судами висновків, викладених

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року

у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), є необґрунтованими та спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, висновки у яких відповідають зазначеній постанові, а норми статті 344 ЦК України до спірних правовідносин застосовано правильно з урахуванням установлених у цій справі обставин.

Посилання в касаційній скарзі на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі

№ 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18), не заслуговують на увагу, оскільки у справах різні фактичні обставини.

Інші доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди заявника з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки цих доказів і обставин, у тому контексті, який, на думку заявника, свідчить про набуття ним права власності на спірну квартиру за правилами статті 344 ЦК України, проте ці обставини були перевірені судами і наявність наведених у цій нормі підстав спростовано під час розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення -без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновку судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Перемот Оксана Григорівна, залишити без задоволення.

Рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 06 листопада 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 19 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Ю. В. Черняк