Справа № 183/1446/21
№ 2/183/2235/21

У Х В А Л А
15 березня 2021 року Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Сорока О.В., розглянувши матеріали цивільної справи за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, -
В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
10 березня 2021 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.
Розглянувши подану зустрічну позовну заяву, суд приходить до наступного висновку.
У відповідності до вимог ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зазначена стаття встановлює окремі умови прийняття до розгляду зустрічного позову, тобто вона вказує на один із способів захисту відповідача проти пред`явленого до нього позову.
Способами захисту проти позову можуть бути: невизнання позову, заперечення проти нього і зустрічний позов. Зустрічний позов - це активний захист проти позову. Зустрічним позовом є позов первісного відповідача до первісного позивача. Зустрічний позов в залежності від ситуації може бути найбільш дієвим засобом захисту відповідача проти позову, тому що спрямований на повне чи часткове виключення підстав первісного позову.
Задоволення зустрічного позову зазвичай повністю або частково виключає задоволення первісного позову.
Вважаю, що об`єднання даних позовів в одне провадження та спільний розгляд вищезазначених позовів є недоцільним, оскільки, позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню.
Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» за №3 від 01 березня 2013 року, у п.п.41.42 постанови ВССУ роз`яснив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності. Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.
Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Виключна підсудність встановлена ч.1ст. 30 ЦПК України, відповідно до вимог якої позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.
В силу специфіки предмету спору в таких справах процесуальний закон встановлює виключну підсудність, за якою тільки один конкретний суд серед інших може розглядати таку категорію справ.
Відповідно до ч. 6 ст. 30 ЦПК України, зустрічний позов та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, незалежно від їх підсудності пред`являються в суді за місцем розгляду первісного позову. Це правило не застосовується, коли відповідно до інших визначених у цій статті правил виключної підсудності такий позов має розглядатися іншим судом, ніж тим, що розглядає первісний позов.
З позовної заяви вбачається, що позивач за зустрічним позовом просить суд:
-в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 28,1 кв.м., залишивши у власність ОСОБА_2 іншу Ѕ частку зазначеної квартири.
Тому суд дійшов висновку, що за виключної підсудністю справа підлягає розгляду у Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська.
За п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає цивільну справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Даний пункт статті також не регулює питання щодо дій суду у випадку порушення правил територіальної підсудності.
При цьому, за ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Таким чином, нормами ЦПК України не визначено необхідних дій суду у випадку надходження до місцевого загального суду, позовної заяви, яка йому територіально не підсудна.
Водночас, за нормами частини 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Аналізуючи викладене, суд вважає за необхідне направити справу до відповідного районного загального суду, оскільки вона не відноситься до підсудності Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, отже, має бути передана за підсудністю, на розгляд до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 28, 31, 260 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Відмовити у прийнятті зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.
Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя передати за підсудністю на розгляд Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
Копію ухвали направити сторонам.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя О.В. Сорока