Справа № 452/4006/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"29" грудня 2021 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

секретаря Кафтан О.Ю.,

із участю: позивача ОСОБА_1 ,

третьої особи ОСОБА_2 ,

представника третьої особи адвоката Волкова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 , - про визнання незаконним та скасування Рішення виконкому №231 від 07.09.2021 року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Самбірської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення №231 від 07.09.2021 року виконкому Самбірської міської ради Львівської області «Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Свої вимоги позивач мотивує тим, що у нього в шлюбі з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , яка з 14.07.2021 року і по даний час фактично проживає із позивачем у АДРЕСА_1 . Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 07.09.2021 року №231 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 » затверджено висновок органу опіки та піклування Самбірської міської ради, яким рекомендовано визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 у АДРЕСА_2 . Вважає, що даний висновок винесено з упередженістю, з порушенням як прав та інтересів його, так і прав та інтересів малолітньої дитини, а також з явним перевищенням визначених Сімейним кодексом України меж повноважень органу опіки та піклування, оскільки Служба у справах дітей не надала першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, так як малолітня ОСОБА_3 на час прийняття спірного Рішення проживає саме разом із батьком, з яким у неї добре налагоджені відносини. За таких обставин, визначення місця проживання дитини з матір`ю, тобто вилучення маленької дитини із звичного для неї оточення стане великим стресом та може спричинити значну психоемоційну травму, яка матиме негативні наслідки для розвитку дитини в майбутньому. Разом з тим, в оскаржуваному висновку не наведено жодного аргументу, яким би обґрунтовувався висновок про доцільності зміни місця проживання дитини та визначення місця проживання з матір`ю, а не з батьком. Таким чином, позивач вважає, що оскаржуваний висновок був зроблений без з`ясування усіх обставин, які мають значення для прийняття саме правильного рішення, на основі формального підходу, без глибокого та всебічного вивчення суті справи, хоча питання стосувалися такої важливої сфери, як забезпечення прав та інтересів дитини. А тому дії органу опіки та піклування щодо підготовки оскаржуваного висновку є протиправними, оскільки при підготовці вказаного висновку не було враховано інтересів та потреб дитини, необхідності дитини перебувати в умовах захищеності та спокою із уникненням стресових ситуацій. Не зважаючи на численні порушення, які були допущенні при підготовці Висновку службою у справах дітей та всупереч нормам міжнародного та національного права, згідно яких інтереси дитини превалюють над правами батьків, даний висновок був затверджений Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради. Однак, таке рішення не можна вважати законним, а тому позивач вважає, що слід визнати незаконним та скасувати спірне рішення №231 від 07.09.2021 року виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області.

Виконавчим комітетом Самбірської міської ради подано відзив на позов, в якому зазначено, що висновок органу опіки і піклування, який затверджено рішенням №231 від 07.09.2021 року виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області «Про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », було прийнято відповідно до порядку встановленого законодавством, в межах дискреційних повноважень, та в якнайкращих інтересах дитини на підставі заяви ОСОБА_2 . При цьому вказаний висновок органу опіки та піклування є дорадчим і ним рекомендовано за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 із матір`ю ОСОБА_2 . Таким чином відповідач вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Третьою особою ОСОБА_2 подано письмові пояснення (заперечення на позов) в яких вона зазначає, що позивач останні 3 роки проживав окремо від них, а саме у м. Бровари. Рідко, приблизно раз на декілька місяців приїжджав до м. Самбора та безперешкодно проводив час з дочкою. Від самого народження та до ІНФОРМАЦІЯ_3 малолітня ОСОБА_3 нерозлучно проживала з матір`ю ОСОБА_2 у м. Самбір Львівської області. 10.07.2021р. відповідач ОСОБА_1 приїхав до м. Самбора під приводом побачитись з донькою, ОСОБА_2 без будь - яких перешкод відпустила на кілька годин дитину погуляти з батьком, однак ОСОБА_1 в обумовлений час дитину не повернув та вимкнув мобільний телефон. Лише 11.07.2021р. вийшов на зв`язок та повідомив, що дитина наразі з ним і, що дочка тимчасово побуде з батьком у м. Бровари. З огляду на таку ситуацію, виходячи з того, що може виникнути спір про місце проживання доньки, ОСОБА_2 15.07.2021р. було подано заяву до органу опіки та піклування Самбірської міської ради на підставі якої органом опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської областібуло проведено огляд житлових умов та прийнято висновок №Л-2264/2-17 від 20 липня 2021 року, відповідно до якого орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зматір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , котрий 07.09.2021 року було затверджено Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Зазначає, що за позовом ОСОБА_1 Броварським міськрайонним судом Київської області, згідно ухвали цього суду від відкрито провадження у справі №361/6928/21 про визначення місця проживання малолітньої доньки ОСОБА_3 з батьком.Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відтак вважає, що ОСОБА_1 має захищати свій інтерес під час судового розгляду в справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування. Виходячи із вищевикладеного просила відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю, просив такий задовольнити з викладених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області до суду не з`явився, подав заяву в якій просив відмовити повністю у позові ОСОБА_1 , справу розглядати у відсутності представника.

Третя особа ОСОБА_2 у суді позов заперечила повністю, посилаючись на письмові пояснення. Представник третьої особи адвокат Волков А.В. аналогічно позов заперечив.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи із наступного:

Судом установлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що стверджується копією Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 19.04.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору Самбірського міськрайонного управління юстиції у Львівській області.

Рішенням виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області №231 від 07.09.2021 року «Про затвердження висновку органу опіки та піклування» затверджено висновок органу опіки та піклування Самбірської міської ради Львівської області про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю ОСОБА_2 у АДРЕСА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року в справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року в справі №569/17272/15-ц.

У даній справі позивач ОСОБА_1 просить суд скасувати, як незаконне рішення №231 виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 » від 20 липня 2021 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Згідно з частиною першою статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У частині першій статті 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та в її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Із наведених норм убачається, що законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору.

Предметом заявленого ОСОБА_1 позову є скасування, як незаконного, рішення №231 виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області.

Разом з тим, судом установлено, що на даний час в провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходиться цивільна справа №361/6928/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Броварська міська рада в особі служби у справах дітей про стягнення аліментів, додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини.

Отже, на думку суду, ОСОБА_1 має захищати свій інтерес під час судового розгляду в справі за зазначеними позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення органу опіки та піклування.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року в справі №50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року в справі №910/3009/18).

Крім того у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року в справі №333/6816/17 зазначено, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування в іншій справі.

Таким чином суд уважає, що позивачем не доведено наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не довів порушення свого права або інтересу, а тому позов не підлягає задоволенню.

Вказаний висновок суду повністю узгоджується із позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 09 червня 2021 року, винесеній у справі №370/408/19.

Керуючись ст. ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області про визнання незаконним та скасування Рішення виконкому №231 від 07.09.2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня складення 6 січня 2022 року повного судового рішення.

Суддя