КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 756/5734/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2401/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.І., Рейнарт І.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Москаленка Антона Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року про закриття провадження у складі судді Шевчука А.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інновейшн Груп», Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців про визнання особи такою, що звільнена та зобов`язання внесення змін до ЄДР в частині виключення відомостей про керівника юридичної особи, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інновейшн Груп» (далі-ТОВ «Медіа Інновейшн Груп») та Оболонської РДА у м. Києві в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, про визнання особи такою, що звільнена та зобов`язання внесення змін до ЄДР в частині виключення відомостей про керівника юридичної особи.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до протоколу №1 зборів засновників ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» від 28.01.2013 року ОСОБА_1 призначено на посаду директора ТОВ ТОВ «Медіа Інновейшн Груп», наказ про прийняття його на посаду директора видано 01 лютого 2013 року.

Протягом лютого 2013 року - травня 2018 року позивач виконував функції директора ТОВ «Медіа Інновейшн Груп», а також отримував заробітну плату.

29 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся на адресу відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, проте не отримав жодної відповіді на свою заяву адресовану загальним зборам учасників ТОВ «Медіа Інновейшн Груп». Також, не мала бажаного результату заява ОСОБА_1 про звільнення адресована на ім`я засновника ТОВ «Медіа Інновейшн Груп».

12 червня 2018 року позивач направив листи до ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» та Оболонської РДА у м. Києві в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС в м. Києві в яких повідомив про складання повноважень директора ТОВ «Медіа Інновейшн Груп».

Того ж дня, до трудової книжки позивача було внесено запис № 36 про звільнення його з посади директора згідно зі ст. 38 КЗпП України на підставі наказу № 14 від 12червня 2018 року.

Відповідно до відомостей з ЄДР станом на 12.05.2020 року позивач значиться як керівник ТОВ «Медіа Інновейшн Груп», а тому просив про задоволення його позовних вимог.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 закрито з підстав того, що спір не підлягає до розгляду у порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі адвоката Москаленко А.С. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначено, що висновки суду, викладені в його ухвалі від 24.11.2020 року по даній справі, є помилковими в частині визначення предметної та суб`єктної юрисдикції та визначення кола правовідносин, оскільки звертаючись з даним позовом про визнання трудового договору припиненим в порядку цивільного законодавства позивач виходив з того, що його права, які є порушені і підлягають відповідному захисту, не є корпоративними, оскільки вони не є правами особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації.

Вказано, право позивача на працю в даному випадку повинно превалювати над можливим порушенням корпоративних прав учасника відповідача 1, які до того ж, можуть бути захищені самим учасником шляхом прийняття рішення про призначення нового керівника відповідача 1, а також, вказане можливе порушення призвело діянням самого учасника, який проігнорував звернення позивача про його звільнення.

Також, зазначено, що предметом позову є визнання припиненими трудових відносин з відповідачем. А питання щодо скликання, проведення загальних зборів учасників відповідача з питання звільнення директора відповідача 1 не є ані предметом ані підставою позову, а тому це є не відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (корпоративні відносини), а відносини щодо припинення прав та обов`язків директора як працівника (трудові відносини).

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідачі в судове засіданняне з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась судом у встановленому законом порядку (а.с. 75 т. 2), а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Москаленка А.С. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала районного суду не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 28 січня 2013 року на підставі протоколу №1 зборів засновників було прийнято рішення про створення юридичної особи ТОВ «Медіа Інновейшн Груп»(а.с. 49).

Відповідно до наказу № 1 від 01 лютою 2013 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків директора ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» та того ж дня внесено запис № 35 до трудової книжки (а.с. 50-52).

29.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся на адресу відповідача з заявою про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, проте не отримав жодної відповіді на свою заяву адресовану загальним зборам учасників ТОВ «Медіа Інновейшн Груп». Також, не мала бажаного результату заява ОСОБА_1 про звільнення адресована на ім`я засновника ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» (а.с. 8).

Враховуючи те, що станом на 12 червня 2018 року позивач не отримав жодної відповіді від засновника ТОВ «Медіа Інновейшн Груп», загальні збори учасників проведені не були, рішення щодо звільнення позивача з посади директора прийнято не було, позивач, як директор товариства 12 червня 2018 року видав наказ №14 відповідно до якого склав з себе повноваження директора ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» з 12 червня 2018 року (а.с. 19).

12 червня 2018 року позивач направив листи до ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» та Оболонської РДА у м. Києві в особі відділу з питань державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС в м. Києві в яких повідомив про складання повноважень директора ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» (а.с. 15, 17, 23).

Відповідно до відомостей з ЄДР станом на 12.05.2020 року позивач значиться як керівник ТОВ «Медіа Інновейшн Груп», з цих підстав звернувся до суду з указаним позовом (а.с. 29-31).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають справи в порядку позовного (загального або спрощеного), наказного та окремого провадження.

Закриваючи провадження у справі, районний суд виходив з того, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, з підстав того, що у відповідності до п. 8.6.3. та п. 9.1 статуту ТОВ «Медіа Інновейшн Груп» виконавчим органом товариства, що здійснює поточне керівництво діяльністю товариства є директор, який призначається зборами учасників товариства.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується наступних підстав.

Згідно з частини другої статті 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні.

Так, предметом вказаного позову є визнання припиненими трудових відносин з відповідачем.

Тобто вони не є відносинами, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав (корпоративні відносини), а відносини щодо припинення прав та обов`язків директора як працівника, що є трудовими відносинами.

Убачається, що між директором та товариством не може виникнути корпоративних відносин, оскільки вони можуть виникнути виключно з учасниками господарського товариства.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03липня 2019 р. по справі №520/11437/16-ц, від 24 грудня 2019 р. по справі №758/1861/18, вимоги директора товариства про визнання припиненим трудових відносин з товариством є способом захисту трудових прав працівника, тобто є трудовим спором та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Між тим, районний суд зазначене належним чином не врахував й дійшов помилкових висновків про наявність правових підстав до закриття провадження у справі.

Отже, оскаржувана ухвала, як постановлена поспішно, з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Москаленка Антона Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до того ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 березня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: