Справа № 199/7894/20
УХВАЛА

іменем України

17.03.2021 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.

секретар судового засідання Горбенко О.О.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання відповідача про закриття провадження у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , де третя особа орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з клопотанням відповідача провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , де третя особа орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини підлягає закриттю з передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстави, оскільки дитині ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виповнилося 14 років, він, досягши віку 14 років, самостійно обирає собі місце проживання в силу ч.ч. 2, 6 ст. 29 ЦК України, тому, на переконання відповідача, відсутній предмет спору.

Позивач заперечував проти задоволення клопотання відповідача, посилаючись на те, що відповідач скористалася правом подання відзиву на позов, в якому заперечувала проти задоволення позову, відтак, між учасниками справи є неврегульоване спірне питання з визначення місця проживання сина ОСОБА_6 , існує спір тощо.

Представник третьої особи полагався на розсуд суду при вирішенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76-80 ЦПК України, ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_4 (відповідач) є батьками дитини, що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 14).

Дитина мешкає разом із батьком (позивачем) з 27.09.2020 р.; батьки дитини мешкають окремо.

Дана обставина була визнана учасниками справи, та в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, згідно з якою обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, є такою що не підлягає доказуванню.

Обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання суд не має.

Як встановлено судом, батьки дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкають окремо. На підставі пояснень позивача та відзиву відповідача на позов (а.с. 70-71) суд встановлює факт, що батьки дитини не досягли згоди з питання визначення місця проживання дитини до часу досягнення дитиною чотирнадцяти років: у відзиві на позов відповідач наголошує, що дитині зручно перебувати у батька, який через зайнятість на роботі не слідкує за виконанням домашнього завдання, не полягає ні на чому, має пасивну позицію у розвиткові дитини, що за умови проживання дитини разом із батьком складається не на користь дитини.

Відповідач не визнала обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Разом з тим, відповідно до пояснень позивача, оскільки відповідач скористалася правом подання відзиву на позову, в якому зазначила, що вона заперечує проти задоволення позовних вимог, вочевидь існування спору з означеного питання.

Розглянув клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд дійшов до наступного висновку.

Підстави для закриття провадження у справі визначені статтею 255 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Виходячи зі змісту ст. 124 Конституції України, згідно з якою юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, прикладом відсутності предмету спору можуть бути дії сторін, чи обставини, якщо неврегульовані спірні питання відсутні.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Предмет спору у даній справі не був відсутній, він існував на час пред`явлення позову, тому підстави для закриття провадження у справі з передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстави відсутні (такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19-ц).

Разом з тим, для суду наявні підстави для закриття провадження у справі з підстави, визначеної п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 160 СК України визначено право батьків на визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України).

Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (ч. 3 ст. 160 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Виходячи з вищенаведеного, вирішення спору органом опіки та піклування або судом можливе лише щодо місця проживання малолітньої дитини.

В силу ст. 6 СК України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Як встановлено судом, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 досяг 14 років, відтак він є неповнолітньою дитиною, місце проживання разом із батьком було визначено самим ОСОБА_9 , таким чином, вочевидь, що розгляд такого спору не віднесений законом до компетенції суду, спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, п. 1 ч. 1 ст. 258, ч. 2 ст. 258, ст.ст. 259-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження у справі задовольнити частково.

Закрити провадження уцивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , де третя особа орган опіки та піклування в особі Адміністрації Амур-Нижньодніпровського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини.

Дата складання повного тексту ухвали 22.03.2021 р.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.В. Спаї