Ухвала

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 466/8736/17

провадження № 61-3940ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Львова від 11 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року скасовано та ухвалено у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено.

Договори дарування грошових коштів, оформленні між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 24 квітня 2014 року, 29 травня 2014 року, 03 червня 2014 року, 26 червня 2014 року, 02 липня 2014 року, 30 липня 2014 року, 05 серпня 2014 року, 21 серпня 2014 року, 04 грудня 2014 року, 21 січня 2015 року, 27 січня 2016 року та договір дарування грошових коштів, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 26 серпня 2014 року - визнано недійсними.

У березні 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року та залишити в силі рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 11 грудня 2018 року.

Касаційна скарга подана з пропуском строку на касаційне оскарження, встановленого статтею 390 ЦПК України.

Також, заявник порушує питання про поновлення строку на касаційне оскарження, посилаючись на те, що ухвалою Верховного Суду від 08 лютого 2021 року касаційну скаргу повернуто заявникові, у зв`язку з тим, що заявником не надано доказів про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі та не зазначено обов`язкових підстав касаційного оскарження в розумінні статті 389 ЦПК України.

До касаційної скарги не надано доказів поважності пропуску строку, які унеможливили звернутися з касаційною скаргою в межах строку на касаційне оскарження передбачених статтею 390 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження, судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним

з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими

і непереборними обставинами. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення,

що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Згідно із частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала,

не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнано неповажними.

Подана касаційна скарга також не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Касаційна скарга містить платіжне доручення від 11 грудня 2020 року № 628663 про сплату судового збору у розмірі 1 280,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 600,00 грн.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на момент подачі позовної заяви) у разі, коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Враховуючи, що заявник оскаржує постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року у повному обсязі, з вказаного рішення вбачається 12 вимог немайнового характеру щодо визнання недійсними договорів дарування грошових коштів, оформлених між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 24 квітня 2014 року, 29 травня 2014 року, 03 червня 2014 року, 26 червня 2014 року, 02 липня 2014 року, 30 липня 2014 року, 05 серпня 2014 року, 21 серпня 2014 року, 04 грудня 2014 року, 21 січня 2015 року, 27 січня 2016 року, та договору дарування грошових коштів, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 26 серпня 2014 року.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Враховуючи зазначене вище, розмір судового збору становить 15 360,00 грн (1600*0,4*12)*200%).

Оскільки заявником сплачено судовий збір у розмірі 1 280,00 грн, йому необхідно доплатити судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 14 080,00 грн.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або сплачено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код ЄДР: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007; ККДБ: 22030102, найменування податку, збору, платежу: Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного суду від 17 листопада 2020 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 30 грудня 2020 року, залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. А. Воробйова