22-ц/804/526/21
242/2514/16-ц

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
„09 березня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 242/2514/16-ц
Номер провадження 22-ц/804/526/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Пономарьової О.М., Попової С.А.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи:
позивач ПАТ «УкрСиббанк»
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року головуючого судді Моцного О.С. зі складанням повного тексту судового рішення 15 вересня 2016 року по цивільній справі про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
У травні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27 листопада 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Інші учасники справи не скористалися правом надання відзиву, та відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні апеляційного суду ,проведеному в режимі відеоконференції представник ПАТ « УкрСиббанк» Тіторенко І.А. підтримав доводи відзиву на апеляційну скаргу та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та представник відповідача адвокат Ожиганов С.В. не з`явилися, належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 234,235,236,238) . В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив розглянути апеляційну скаргу за його відсутністю (а.с.183). ОСОБА_1 також була повідомлена про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті «Судової влади « Донецького апеляційного суду (м.Маріуполь) (а.с.226).
Електронною поштою на адресу суду апеляційної інстанції надіслано заяву ОСОБА_1 про розгляд справи без її участі через перебування у декретній відпустці,просила задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_3 ,а також повідомила про те,що платежі по кредитному,іпотечному договору ПАТ «УкрСиббанк» сплачувались своєчасно до того,поки будинок не знищили в ході АТО в АДРЕСА_1 , про що банку було повідомлено та доведено документально і ця знищена квартира була заставою кредитного договору (а.с.243).Електронною поштою : ОСОБА_3 просив розглянути справу за його відсутністю у зв*язку зі станом здоров*я (а.с.244); ОСОБА_2 також просила розглянути справу за її відсутністю (а.с.245) .
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення відповідає.
30 березня 2007 року з метою забезпечення виконання кредиту між позивачем та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено договори поруки за №№105658,105659 , за умовами яких вони добровільно взяли на себе зобов`язання відповідати перед кредитором в повному обсязі за зобов`язанням ОСОБА_1 (а.с.85-86) .
На порушення норм закону та умов договору відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали,станом на 10 травня 2016 року мають заборгованість у розмірі 11 501,28 доларів США, яка складається з наступного: 10 750,33 доларів США заборгованість за кредитом, 750,95 доларів США заборгованість за процентами,що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором.
Задовольняючи позовні вимоги ,суд першої інстанції правильно виходив з неналежного виконання позичальником умов кредитного договору та поручителями умов договору поруки, внаслідок чого утворилася кредитна заборгованість,тому наявні підстави для стягнення заборгованості в тому числі і з поручителів . Судом першої інстанції визнано правильним наданий позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості,що утворилася у позичальника.Розрахунок відповідає умовам кредитного договору.
Зазначені висновки суду першої інстанції є правильними,відповідають фактичним обставинам справи,нормам права,які судом вірно застосовані .
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ч. 1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.
На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч.1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Частиною 1 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом.
На підставі ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів.
Згідно з ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватись виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно з ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.
На підставі ст. 544 Цивільного кодексу України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.
Факт надання кредиту підтверджується заявою на видачу готівки від 30 березня 2007 року, відповідно якої ОСОБА_5 отримано 18 000 тисяч доларів США, сума в гривнах 90 900 грн з пред*явленням паспорта серії № НОМЕР_1 (а.с.87).
З договору поруки № 105658 ОСОБА_3 вбачається , що поручителю добре відомі усі умови вищезазначеного основного договору, зокрема : сума основного договору -18 000 дол.США 00 центів. Вказана сума основного договору дорівнює еквівалент 90 900 грн за курсом НБУ на день укладення основного договору , при цьому сторони обумовили,що такий гривневий еквівалент має визначатися в цьому договорі лише в разі,якщо сума основного договору виражена у іноземній валюті.Термін виконання основного зобов*язання- 30 березня 2028 року , якщо згідно умов основного договору не буде застосовано інші терміни виконання такого зобов*язання. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі ,що і боржник ,за всіма зобов*язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту,регресу),сплати процентів,комісій,відшкодування можливих збитків,сплату пені та інших штрафних санкцій,передбачених умовами основного договору (п.п.1.1,1.2,1.3 договору).
Відповідно до п. 1.4. відповідальність поручителя і боржника є солідарною .
Відповідно до п.5.1. уклавши цей договір поручитель підтверджує,що : - надані кредитору поручителем документи не містять будь-яких недостовірних відомостей,складені та/або отримані в порядку,передбаченому чинним законодавством України ;- повністю розуміє всі умови основного договору та цього договору,свої права та обов*язки за договором і погоджується з ними ; - на день укладення договору щодо поручителя відсутні будь-які судові розслідування (спори), розслідування з боку державних контролюючих органів, що можуть істотно та/або негативно впливати на фінансовий стан та кредитоспроможність поручителя ; - цей договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, які є обов*язковими для поручителя; - на день укладання договору відсутні будь-які перешкоди щодо його належного виконання.
Відповідно до п.5.5. сторони, керуючись відповідними принципами свободи договору, домовилися, що після укладення цього договору, кожна із сторін зобов*язується завізувати кожну сторінку аркушу, на якій викладено умови договору,шляхом проставлення підпису уповноваженого представника відповідної сторони та печатки сторони, якщо стороною є юридична особа.
Відповідно до п.5.10 цей договір укладено у двох примірниках, що мають рівну юридичну силу,по одному примірнику для кожної із сторін (а.с.85).
З досліджених матеріалів справи вбачається ,що кожна із сторін договору поруки № 105658 від 30 березня 2007 року, завізувала кожну сторінку договору, договір підписаний особисто ОСОБА_3 , скріплений печатками банку. Договір поруки містить зазначення паспортних даних ОСОБА_3 ,ідентифікаційного номеру та адресу місця мешкання ( а.с.85). Матеріали справи , також містять ксерокопію паспорту та ідентифікаційного номеру ,які завірені поручителем ОСОБА_3 (а.с.102-103).
Статтею 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно зі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Статтями 15 та 20 ЦК України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.
Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За ч.ч.1-3 ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач і третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно з ч.7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те,що він не є поручителем ОСОБА_1 за кредитним договором ,а матеріали справи не містять будь-яких доказів про укладання ним договору поруки.
Доводи скаржника спростовуються дослідженими матеріалами справи , а також копією договору поруки № 105658 від 30 березня 2007 року укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 ,який надавався позивачем до позовної заяви .
Ніяких нових обставин, доказів , які б давали підстави для проведення апеляційним судом переоцінки доказів, зроблених судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги не містять.
Як вбачається з матеріалів справи в заяві про перегляд заочного рішення,в апеляційній скарзі відповідачем ОСОБА_3 не було подано клопотання про призначення почеркознавчого експертного дослідження і з цього приводу будь-яких клопотань не заявлено .
Апеляційний суд звертає увагу на те, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, а сторона відповідача в ході розгляду справи не надала жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту не укладання забезпечувального договору .
У зв*язку з ненаданням відповідачем ОСОБА_3 належних доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень ,підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення не вбачається.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є прийнятними,оскільки ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.
Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення, постановлено відповідно до вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Згідно зі до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до помилкового судового рішення.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції та вважає, що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до положень частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржуване судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга - без задоволення, питання про розподіл судових витрат апеляційний суд не вирішує.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 15 вересня 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 16 березня 2021 року .
Судді: