2/465/1917/21
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

16.03.2021 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Величка О.В.,

при секретарі Беркій Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що 07.03.2020 року з платіжної картки позивача внаслідок помилки перераховано на картку відповідача кошти в сумі 4000,00 грн., які останнім отримано без відповідної правової підстави. Станом на момент подання позову зі сторони відповідача кошти позивачу не повернуті, на листи-вимоги останній не реагує. Окрім того, зважаючи на той факт, що відповідачем не повернуто позивачу кошти, за період з 08.03.2020 року по 10.11.2020 року підлягають стягненню 3% річних в сумі 81 грн. 31 коп., а також за аналогією на підставі ст. 1048 ЦК України проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 162 грн. 62 коп. Зважаючи на вищевикладене, просить суд стягнути на користь позивача 4 243 грн. 93 коп. безпідставно набутих коштів, сплачену суму судового збору та витрати на професійну правову допомогу в сумі 1500 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.01.2021 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 25.02.2021 року розгляд справи відкладено на 14 год. 30 хв. 16.03.2021 року.

Позивач в судове засідання не з`явилася, однак, представником останньої адвокатом Лукою Т.М., подано до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують повністю, просять такий задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечують.

Відповідач в судові засідання не з`явився, відзиву на позов не надав, своєї позиції щодо позову не висловив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце рохгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що згідно з положеннями ст. 280 ЦПК України слід проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до виписки, наданої АТ «Альфа-Банк» від 08.07.2020 року, із рахунку ОСОБА_1 (№ НОМЕР_1 ) 07.03.2021 року (дата операції 10.03.2021 року) о 15 год. 29 хв. здійснено перевід коштів MoneySend (Alfa Bank Author Quer UAH (E0000001).

Представником позивача на адресу відповідача надсилався лист-вимога № 02/17-07/2020 від 17.07.2020 року про повернення останнім безпідставно набутих коштів, однак, такий залишено без належної уваги.

Судом також витребовувалася від АТ «Альфа-Банк» інформація про отримувача коштів по банківському рахунку № НОМЕР_2 згідно транзакції від 07.03.2020 року, яка мала місце о 15 год. 29 хв., номер квитанції/код 956885, і проведена по банку 10.03.2020 року, внаслідок якої з банківського рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , на банківський рахунок № НОМЕР_2 переказано грошові кошти в сумі 4000 грн.

Відповіддю АТ «Альфа-Банк» № НОМЕР_3 -б/б від 03.03.2021 року встановлено, що отримувачем грошових коштів в сумі 4000 грн. (транзакція від 07.03.2020 року, яка мала місце о 15 год. 29 хв., номер квитанції/код 956885, і проведена по банку 10.03.2020 року) на банківську картку № НОМЕР_4 є відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, норми ст.1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З урахуванням викладеного, суд доходить обґрунтованого висновку, що кошти в розмірі 4000 грн. відповідач отримав від позивача без достатньої правової підстави, тому вказана сума має бути ним повернута позивачу на підставі вимог ч.1 ст. 1212 ЦК України.

Окрім того, у відповідності до ст. 1048 ЦК України з відповідача на корить позивача підлягають стягненню проценти за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 162 грн. 62 коп., а також 3% річних, що дорівнює 81 грн. 31 коп.

Таким чином, враховуючи викладене вище, оскільки отримані відповідачем грошові кошти в розмірі 4 243 грн. 93 коп. (із урахуванням процентів за користування чужими грошовими коштами та 3% річних) є безпідставно отриманим майном, тому позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення безпідставно отриманих коштів є цілком законними та обґрунтованими, повністю підтверджуються матеріалами справи, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд зазначає наступне.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особі у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед яких, в тому числі, є й витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з приписами ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, позивачем до позовної заяви додано Договір № 01/17.07.2020 від 17.07.2020 року про надання правової допомоги та представництво інтересів, укладений між ОСОБА_1 та АО «Адвокатська компанія «Фавор»; квитанцію від 27.07.2020 року (код квитанції № 2034 5696 7261 9468) про оплату послуг згідно договору про правову допомогу від 17.07.2020 року; узгодження оплати правової допомоги (сума 1500 грн.); акт прийняття виконаних робіт від 10.11.2020 року до договору № 01/17.07.2020 від 17.07.2020 року.

Тому з огляду на наведене та приймаючи до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, задоволення позовних вимог, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про задоволення вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, понесених на професійну правничу допомогу, в розмірі 1500 грн.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, тому відповідно до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. (а.с.2, 14) підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 133,141,263,264,265, 273 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., 3% річних в сумі 81 (вісімдесят одна) грн. 31 коп., відсотки за користування чужими грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України в сумі 162 (сто шістдесят дві) грн. 62 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу в сумі 1500 (одна тисяча п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом поданя апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя Величко О.В.