Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Пустовойт Т. В., за участю секретаря судового засідання Родіної Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_1 відноситься до комунальної власності територіальної громади м.Маріуполя. Згідно копії ордеру на жиле приміщення №002247 від 31.03.2003 року, вказану квартиру надано у користування ОСОБА_1 (на родину з трьох осіб: на неї, сина ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_3 ). Згідно копії особового рахунку № НОМЕР_1 , у квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 - квартиронаймач; ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 члени сім`ї квартиронаймача. За довідкою з реєстру територіальної громади за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24 вересня 2020 року комісією у складі головних спеціалістів відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Толстової В.А., ОСОБА_6 , у присутності мешканки будинку ОСОБА_7 та голови КСН с.Мирний ОСОБА_8 встановлено, що зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мешкають у квартирі більше 5 років. Квартира зачинена, ніким не використовується, у приватну власність не передавалась. Просить визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Представник позивача ОСОБА_9 , яка діє в порядку самопредставництва на підставі рішення Маріупольської міської ради Донецької області від 24.12.2019 року, у судове засідання не з`явилась, подала до суду письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, розгляд справи проводити у її відсутність. Додатково надала акт, складений 17.02.2021 року комісією у складі головних спеціалістів відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Толстової В.А., ОСОБА_6 , у присутності секретаря КСН с.Мирний Коломацької С.В., за яким знов встановлено, що зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зі слів сусідки, не мешкають у квартирі АДРЕСА_1 більше 5 років.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, надали пояснення по суті позову, за якими категорично не згодні із обставинами, викладеними у позовній заяві. Зауважили, що проживають у вказані квартирі постійно, на теперішній час за вказаною адресою прописаний також ОСОБА_10 (з 08.04.2003 року), який з липня 2020 року проходить військову службу за контрактом, та ОСОБА_11 (з 23.01.2021 року), який є чоловіком ОСОБА_3 . Уся родина працює, при цьому доглядають похилу, тяжкохвору матір ОСОБА_1 ОСОБА_12 , яка проживає в с.Асланове Нікольського району Донецької області, відтак в порядку черговості, враховуючи графік роботи, відвідують останню за її місце проживання. Заборгованості по сплаті комунальних послуг не мають, про що надали копії відповідних квитанцій.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами 1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст.18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст.15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів на території району, міста, району в місті здійснюють управління житловим фондом місцевих Рад, здійснюють контроль за використанням і схоронністю житлового фонду, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої Ради, видають ордери на жилі приміщення.

Згідно ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування» до відання виконавчих органів міських рад належать повноваження щодо управління об`єктами житлово-комунального господарства, що перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності.

Стаття 71 Житлового кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, є підставою для визнання осіб в судовому порядку такими, що втратили право користування ним.

Як вбачається з копії ордеру на жиле приміщення №002247 від 31.03.2003 року, квартиру АДРЕСА_1 надано у користування ОСОБА_1 (на родину з трьох осіб: на неї, сина ОСОБА_4 та дочку ОСОБА_3 ).

Згідно копії особового рахунку № НОМЕР_1 , у квартирі зареєстровані: ОСОБА_1 - квартиронаймач; ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 члени сім`ї квартиронаймача.

За довідками з реєстру територіальної громади та відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №225800663 від 28.09.2020 року, відомості щодо власників нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , вказане також підтверджується інформативним листом ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» №75/39234 від 30.09.2020 року.

Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 24.09.2020 року, комісією у складі головних спеціалістів відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Толстової В.А., ОСОБА_6 , у присутності мешканки будинку ОСОБА_7 та голови КСН с.Мирний ОСОБА_8 встановлено, що зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не мешкають у квартирі більше 5 років. Квартира зачинена, ніким не використовується, у приватну власність не передавалась.

Аналогічні відомості викладені в акті обстеження житлового приміщення від 17.02.2021 року, складеному комісією у складі головних спеціалістів відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Толстової В.А., ОСОБА_6 , у присутності секретаря КСН с.Мирний Коломацької С.В.

Надаючи оцінку даним доказам, суд зазначає, що вказані акти містять порушення щодо їх оформлення, відтак відсутні підписи та печатки відповідальних осіб, а також анкетні дані осіб, у присутності яких акти складені, що в свою чергу ставить під сумнів достовірність зазначених відомостей.

Разом з тим, відповідачами на заперечення позовних вимог надано низку документів:

- довідку Структурного підрозділу «Маріупольська дистанція сигналізації та зв`язку» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» №747/339 від 26.02.2021 року, за якою ОСОБА_1 дійсно працює у вказаній установі на посаді електромеханіка дільниці І групи з 02.07.1998 року по теперішній час та з 24.02.2003 року перебуває на обліку працівників, які потребують поліпшення житлових умов (склад сім`ї 4 чоловіка, пільги відсутні, адреса: АДРЕСА_2 , характеристика житлової площі 12 кв.м). Працює на змінному графіку роботи;

- довідку Комунального закладу Дошкільної освіти селища Асланове Кальчицької сільської ради Донецької області №11 від 11.03.2021 року, за якою ОСОБА_3 працює у вказаному закладі вихователем з 01.09.2017 року по сей день;

- копію паспорта громадянина України ОСОБА_10 , з відповідною відміткою про його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_2 (з 08.04.2003 року), витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №505 від 09.07.2020 року та довідку, згідно яких ОСОБА_10 з 09.07.2020 року перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 АДРЕСА_3 ;

- довідку про реєстрацію місця проживання особи Управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №03-13.01-00147 від 23.01.2021 року щодо реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з 23.01.2021 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- копію паспорта громадянина України ОСОБА_12 , з відповідною відміткою про її реєстрацію за адресою: АДРЕСА_4 , а також медичні документи, щодо стану здоров`я останньої, за якими остання у зв`язку з наявних захворюванням потребує постійного догляду, який здійснює дочка ОСОБА_1 ;

- копії квитанції по сплаті комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , згідно яких сплата проводить своєчасно.

Відтак, в судовому засіданні стороною позивача не було беззаперечно доведено, що родина ОСОБА_14 не проживає у квартирі, що відноситься до комунальної власності територіальної громади м.Маріуполя, протягом 5 років.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно зі статтею 64 ЖК Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти, батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК УРСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Також жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи.

Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УРСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК УРСР).

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи.

Зазначені правила статей 71 та 107 ЖК Української РСР є різними за своєю правовою природою й кожна з них є окремою підставою для пред`явлення позову, оскільки перше з них регулює збереження житла за тимчасово відсутніми громадянами, а правило другої статті передбачає втрату членом сім`ї наймача права користування цим житловим приміщенням у разі його вибуття на постійне проживання в інше житлове приміщення.

Крім того, відповідно до частини другої статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Положення цієї статті застосовуються до правовідносини, які виникли між власниками житла (на праві приватної власності) та членами їх сім`ї.

Отже при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09.12.2020 року по справі №209/2642/18.

Суд критично ставиться до актів від 24.09.2020 року та 17.02.2021 року обстеження житлового приміщення, наданого позивачем в якості доказів, оскільки зміст вказаних актів було спростовано наданими відповідачами документами, а про допит свідків в присутності яких ці акти було складено, позивачем не заявлено.

Таким чином, аналізуючи досліджені докази, враховуючи, що позивачем не доведена постійна відсутність протягом 6 місяців відповідачів за місцем їх реєстрації, суд не вбачає підстав для визначення відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 , внаслідок чого відмовляє у позові.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - відмовити у повному обсязі.

На рішення може бути подана апеляція до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.В. Пустовойт