ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/53/20 Номер провадження 22-ц/814/528/21Головуючий у 1-й інстанції Мороз Т. М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

за участю секретаря Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 року, постановлену суддею Мороз Т.М., повний текст ухвали складено 15.01.2021 р., у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання додаткової угоди укладеною.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання додаткової угоди укладеною.

В обґрунтування позову зазначила, що 10.12.2012 року між нею та Кобеляцькою районною державною укладено договір оренди землі строком на 5 років.

У відповідності до п.35 цього договору він набирає чинності після його державної реєстрації, яку було проведено 15.07.2013 р.

11.06.2018 р. нею було подано до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, як уповноваженого органу виконавчої влади щодо розпорядження землями державної власності на момент її звернення, лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 р. щодо земельної ділянки державної форми власності площею 80 га зі зміною істотних умов в зв`язку зі змінами в законодавстві України та подано проект додаткової угоди та інші документи, які давали б відповідачу можливість прийняти рішення про поновлення договору оренди.

Однак, відповідач не підписав додаткову угоду до договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 р.

Вважає, що підстави для не поновлення вказаного договору, зазначені відповідачем, є хибними та свідчать про відмову в укладенні додаткової угоди.

У зв`язку з чим позивачка прохає визнати поновленим договір оренди землі № 24 від 10.12.2019 року щодо права оренди земельної ділянки (кадастровий номер :00:010:0156) для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, укладеного між Кобеляцькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 та визнати укладеною додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі № 24 від 10.12.2019 року щодо права оренди земельної ділянки (кадастровий номер :00:010:0156) для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, укладеного між Кобеляцькою районною державною адміністрацією та ОСОБА_1 .

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 14.01.2020 року відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою (а.с. 28).

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання додаткової угоди укладеною - закрито.

Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З цією ухвалою не погодилася позивачка, оскарживши її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі представник позивачки адвокат Браташ Ю.П. посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, прохає скасувати вказану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки договір оренди землі № 24 від 10.12.2012 р. укладено між фізичною особою ОСОБА_1 та Кобеляцькою РДА, а сам факт реєстрації фермерського господарства фізичною особою не свідчить про виникнення у неї права оренди земельної ділянки.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 , перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.12.2012 р. між ОСОБА_1 та Кобеляцькою районною державною адміністрацією укладено договір оренди землі № 24, предметом якого є земельна ділянка для ведення фермерського господарства, цільове призначення якої: для ведення фермерського господарства.

15.07.2013 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 зареєстровано право оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства (а.с.10-14).

16.07.2013 р. в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №0000788 зареєстровано фермерське господарство «Ярило-7», засновником та керівником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с. 170-175).

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий суд виходив із того, що після державної реєстрації договору оренди землі, яка відбулася 15.07.2013 р., ОСОБА_1 засновано фермерське господарство, яке зареєстроване як юридична особа 16.07.2013 р., у правовідносинах щодо користування спірною земельною ділянкою відбулася заміна орендаря, внаслідок чого обов`язки землекористувача перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації. Отже, сторонами у спірних правовідносинах є юридичні особи, а тому він підвідомчий господарському суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, з огляду на наступне.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.2 ст. ст.4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю) крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Відповідно до положень Закону «Про фермерське господарство» № 973-IV (тут і далі - у редакції, чинній на час надання позивачу земельної ділянки, укладення договору та реєстрації фермерського господарства) фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян та підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа - підприємець.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

У статті 2 Закону № 973-IV закріплено, що відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються Конституцією України, ЗК України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Спеціальним нормативно-правовим актом у таких правовідносинах є Закон № 973-IV.

За частиною першою статті 5, частиною першою статті 7 Закону № 973-IV право на створення фермерського господарства має кожний дієздатний громадянин України, який досяг 18-річного віку та виявив бажання створити фермерське господарство. Для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

Після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації фермерське господарство підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб (стаття 8 Закону № 973-IV).

Тобто можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства.

Зі змісту положень статті 12 Закону № 973-IV вбачається, що земельні ділянки, які використовуються фермерським господарством на умовах оренди, входять до складу земель фермерського господарства.

З комплексного аналізу норм статей 1, 5, 7, 8, 12 Закону № 973-IV можна зробити висновок, що після укладення договору тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, фермерське господарство має бути зареєстроване в установленому законом порядку і з дати реєстрації набуває статусу юридичної особи. З цього часу обов`язки землекористувача земельної ділянки здійснює фермерське господарство, а не громадянин, якому вона надавалась.

Оскільки фермерське господарство є юридичною особою, земельні спори, у тому числі з центральним органом виконавчої влади, який реалізує політику у сфері земельних відносин, щодо користування земельними ділянками, наданими із земель державної або комунальної власності, з фермерським господарством, підвідомчі господарським судам.

Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 13 березня 2018 року у справі 348/992/16-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 317/2520/15-ц.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки після державної реєстрації укладеного між Кобеляцькою РДА та ОСОБА_1 договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 р, яка проведена 15.07.2013 р., позивачем ОСОБА_1 засновано фермерське господарство, яке зареєстроване як юридична особа 16.07.2013 р., то в цьому випадку відбулася фактична заміна орендаря та обов`язки землекористувача перейшли до фермерського господарства з дня його державної реєстрації.

Отже, сторонами у спірних правовідносинах є юридичні особи, а даний спір підвідомчий господарському суду.

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про закриття провадження у справі на підставі ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Зазначене узгоджується також з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, зробленими у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 320/5724/17.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують з огляду на вищенаведене.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 січня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 16.03.2021 р.

Головуючий: О.В.Чумак

Судді: Ю.В.Дряниця

Т.О.Кривчун