КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/7280/19 Головуючий 1 інстанція -Захарчук С.С.
Провадження № 22-ц/824/2495/2021 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 січня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сержанюка А.С., Гуля В.В.,

за участю секретаря: Карпенка В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року про відмову у забезпеченні позову по справі позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Корольова Вадима В`ячеславовича, ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акту,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Корольова Вадима В`ячеславовича, ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акту.

Разом із позовом від позивача надійшла заява про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Свою заяву мотивував тим, що невжиття заходу забезпечення позову може призвести до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду та може перешкодити належному та повному захисту і відновленню його порушених цивільних прав, у зв`язку з тим, що вказане майно може бути безперешкодно відчужено на користь третіх осіб.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року у задоволенні заяви про вжиття заходів щодо забезпечення позову у справі за позовомОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу Київської області Корольова Вадима Вячеславовича, ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акту - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, апелянт ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, постановлену з порушенням норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції постановити нову, якою заяву про застосування заходів забезпечення позову задовольнити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що жодних документів щодо виставлення нерухомого майна на реалізацію, повідомлень про проведення торгів, постанова про призначення суб`єктів оціночної діяльності для визначення ринкової вартості його нерухомого майна від приватного виконавця та державного підприємства «Сетам» не отримував.

А тому у зв`язку із наявністю реальної загрози відчуження ОСОБА_2 спірного нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 безперешкодно на третіх осіб, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати на постановити нову, якою накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано доказів, які свідчать про необхідність забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем. З матеріалів справи не вбачаються достатні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. У відповідності до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ст. 149 ч. 2 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Зі змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів справи, що позивач просив забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Окрім того, вважає, що відбулося незаконна реалізація предмета іпотеки на нерухоме майно.

Натомість, в ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що в рамках примусового виконання виконавчого листа №758/13812/14-ц від 08.08.2014 року, виданого Подільським районним судом м. Києва у виконавчому провадженні № 60457805 на електронних торгах, що відбулися 27.05.2020 року було реалізовано нерухоме майно - предмет іпотеки, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 45,4 кв.м, згідно протоколу №481937 проведених електронних торгів від 27.05.2020 року переможцем торгів було визнано ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, колегія судді, ставиться критичного щодо доводів апелянт, про не обізнаність про проведення торгів та не повідомлення його приватним виконавець, так, як протилежне спростовується матеріалами справи, а саме копією постанови про арешт майна боржника від 17.12.2019 року (а.с.13-14) та копією постанови про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1 від 19.12.2019 року (а.с. 15), а отже колегія суддів дійшла висновку, що про наявність виконавчого провадження апелянт ОСОБА_1 був обізнаний ще у 2019 році.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що при розгляді вказаної заяви суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у забезпеченні позову, так, як позивачем не було надано доказів щодо обставин, а саме, що невжиття такого заходу, як накладення арешту на нерухоме майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, колегія суддів, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції, щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постановлену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування постановленої ухвали суду.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: А.С. Сержанюк

В.В. Гуль