ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 694/1434/17
Провадження № 22-ц/821/215/21
Категорія: 311010000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Єльцова В.О., Василенко Л.І.

за участю секретаря: Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор»

третя особа ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року (ухваленого в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області під головуванням судді Дудніченка В.М.; повний текст судового рішення складений 17 вересня 2018 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор», третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за затримку видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

03 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із позовом до ТОВ «Катеринопільський елеватор», третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за затримку видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно наказу № 131 від 20 вересня 2012 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 27 вересня 2012 року в гараж автомобільний ТОВ «Катеринопільський елеватор» на посаду водія автотранспортних засобів 1-ї категорії.

Згідно наказу ТОВ «Катеринопільський елеватор» № 132 від 19 жовтня 2017 року позивач був звільнений із займаної посади у зв`язку із втратою довіри на підставі пункту 2 ч.1 статті 41 КЗпП України. Підставою звільнення,вказує ОСОБА_1 , як зазначено в наказі № 132 став висновок за результатами службової перевірки від 28.09.2017 року.

ОСОБА_1 зазначає, що жодних протиправних дій чи дій, які б порушували виконання ним покладених на нього трудових обов`язків відповідно до укладеного трудового договору він не вчиняв, до дисциплінарної та матеріальної відповідальності жодного разу не притягувався, що підтверджується висновком за результатами службової перевірки від 28 вересня 2017 року, а тому вважає, що у відповідача відсутні були підстави для його звільнення за пунктом 2 частини 1 статті 41 КЗпП України, у зв`язку з чим він має бути поновленим на роботі, як незаконно звільнений.

На момент подання позовної заяви до суду, вказує ОСОБА_1 , вимушений прогул складає 22 робочих дні, тобто з 19 жовтня 2017 року по 16 листопада 2017 року.

Після отримання інформації про перераховану заробітну плату, стало відомо, що заробітна плата позивача за серпень та вересень 2017 року складає 16 586,14 грн. З урахуванням стягнутих податків та відрахованих аліментів на утримання дитини, заробітна плата становить 25 754,88 грн. Таким чином, середньоденна заробітна плата за вказаний період становить 598,95 грн., у зв`язку із чим середній заробіток за весь час вимушеного прогулу становить 13176,90 грн.

ОСОБА_1 вказує, що заробітна плата за час його роботи відповідачем була виплачена не в повному обсязі, борг відповідача перед ним по заробітній платі за період з 20 вересня 2012 року по 30 червня 2017 року становить 40765,20 грн. Крім того, за затримку розрахунку при звільненні відповідач має виплатити позивачу - 13176,90 грн.

Також, зазначає ОСОБА_1 , в порушення вимог трудового законодавства відповідачем не була видана трудова книжка в день його звільнення, оскільки трудову книжку він отримав лише 02 листопада 2017 року, а тому з відповідача на його користь підлягає стягненню сума в розмірі 6588,45 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки (11 днів).

Крім того, вказує позивач, ситуація, яка склалася після його звільнення змушує його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, викликає в нього постійне почуття тривоги , пригніченість, розпач, негативно позначається на його здоров`ї та душевному стані, а тому завдану йому моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 5000,00 грн.

Посилаючись на викладене, з метою захисту своїх порушених трудових прав , вказує ОСОБА_1 , він звернувся до Звенигородського районного суду Черкаської області із відповідним позовом та уточнившись з позовними вимогами, остаточно просив постановити судове рішення, яким визнати наказ №132 від 19 жовтня 2017 року про його звільнення із займаної посади водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» на підставі п.2 ч.1ст.41 КЗпП України незаконним;

поновити його на посаді водія автотранспортних засобів І категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» з 19 жовтня 2017 року;

стягнути із ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103 285,60 грн; заборговану заробітну плату у розмірі 2111,75 грн; середній заробіток за час затримки у видачі трудової книжки у розмірі 5164,28 грн; невиплачену надбавку за класність в розмірі 83077,64 грн; невиплачену доплату за роботу у святкові і неробочі дні в розмірі 49069,68 грн; невиплачену доплату за роботу у нічну зміну в розмірі 22418,06 грн.; незаконні утримання із заробітної плати: за видану продукцію 11443,84 грн., за понесені витрати 2526,00 грн., за перевищення ліміту мобільного зв`язку 586,16 грн., а всього 14556,00 грн.

Стягнути із ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_4 5000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнути із ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати, пов`язані із сплатою судового збору в сумі 960,00 грн. та оплатою за надану правничу допомогу в сумі 34803,00 грн.

ОСОБА_1 просив допустити негайне виконання судового рішення в межах виплати заробітної плати за один місяць.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» 5164,28 грн. середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивоване тим, що оскільки не встановлено порушень трудового законодавства при звільненні позивача, не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поновлення його на роботі на посаді водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор». У зв`язку із відсутністю підстав для поновлення на роботі позивача, за висновками суду, не підлягають до задоволення і заявлені ним вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, які є похідними від вимог про незаконність звільнення та поновлення на роботі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заробітної плати, невиплаченої надбавки за класність, невиплаченої доплати за роботу у святкові і неробочі дні, невиплаченої доплати за роботу у нічну зміну, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, незаконні утримання з заробітної плати за видану продукцію за перевищення ліміту мобільного зв`язку не підлягають задоволенню, оскільки заробітна плата нараховувалась відповідно до Закону України «Про оплату праці».

Позовні вимоги ОСОБА_1 у частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 5 164,28 грн. підлягають задоволенню, оскільки відповідно до статті 47 КЗпП у день звільнення ОСОБА_1 19 жовтня 2017 року роботодавець повинен був видати позивачеві належним чином оформлену трудову книжку, проте, не зробив цього. Оскільки ОСОБА_1 отримав трудову книжку 02 листопада 2017 року, затримка у видачі трудової книжки становить 11 днів, тому суд прийшов до висновку про необхідність стягнення із відповідача на користь ОСОБА_1 5 164,28 грн. середнього заробітку за час затримки у видачі трудової книжки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 05 жовтня 2018 року, ОСОБА_1 вважаючи, що оскаржуване рішення винесене із порушенням норм матеріального та процесуального права, є необґрунтованим, прийнятим без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, просив суд скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року в частині відмови в задоволенні його позовних вимог та прийняти нове рішення, яким його позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі. В решті із рішенням суду першої інстанції погоджується. Також ОСОБА_1 просив стягнути із ТОВ «Катеринопільський елеватор» на його користь понесені ним витрати на сплату судового збору та правничу допомогу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 , зокрема, мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було прийнято до уваги, що роботодавець має обґрунтувати свою недовіру до працівника фактами вини працівника, наявністю підстави для звільнення за недовірою і довести вину працівника. Вина позивача відповідачем не була доведена жодними доказами, як і не обґрунтована недовіра, що слугувало підставою для звільнення ОСОБА_1 за п.2 ч.1ст.41 КЗпП України. Крім висновку від 28 вересня 2017 року, який став підставою для його звільнення, відповідач не надав суду жодного доказу, який би доводив вину позивача.

Посилання суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не заперечував нестачу комбікорму та пов`язував це з технічними несправностями вагів, не відповідає дійсності, оскільки в судовому засіданні ні сам позивач, ні його представник не заперечували наявності розбіжностей у вазі при завантаженні та розвантаженні комбікорму, а не його нестачу, Крім того, вказує ОСОБА_1 , він не посилався на технічну несправність вагів, а лише вказував, що розбіжності у вазі при завантаженні комбікорму та його розвантаженні перебували у межах допустимої похибки зважування та природного убутку вантажу.

Також у своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що у жодній з 16ти товаротранспортних накладних графа «Прийняв» (відповідальна особа вантажоодержувача) заповнена не була, що свідчить про те, що вантаж ніким не приймався, а отже і встановити вагу вантажу при розвантаженні неможливо. Крім того, при кожному завантаженні комбікормом, вантаж опломбовувався, а номер пломби зазначався в ТТН, проте, жодного разу на протязі 2017 року акти про порушення цілісності пломб ні ТОВ «Катеринопільський елеватор», як постачальником, ні вантажоотримувачем не складалися, що свідчить про те, що цілісність пломб порушена не була, а тому і не було самовільного втручання ОСОБА_1 , як водія до вантажу.

Відзив на апеляційну скаргу.

12 листопада 2018 року ТОВ «Катеринопільський елеватор» було подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому товариство посилалося на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, доводи, наведені ОСОБА_1 , є безпідставними, у зв`язку із чим ТОВ «Катеринопільський елеватор» просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року - залишити без змін.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 рокускасовано та прийнято постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним наказ № 132 від 19 жовтня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор» на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортних засобів 1 категорії ТОВ «Катеринопільський елеватор».

Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 103 285,60 грн. без врахування податків та інших обов`язкових зборів.

Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_1 компенсацію моральної шкоди в сумі 2 500,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_1 586,16 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1 920,00 грн.

Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь держави судовий збір в сумі 5 948,12 грн.

Стягнуто з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19 980 грн.

Не погоджуючись з постановою апеляційного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ОСОБА_1 оскаржили її в касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 16 грудня 2020 року касаційні скарги ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ОСОБА_1 на постанову апеляційного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року - задоволено частково.

Постанову апеляційного суду Черкаської області від 20 листопада 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Матеріали цивільної справи № 694/1434/17 разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 року надійшли до Черкаського апеляційного суду 28 грудня 2020 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 грудня 2020 року визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя доповідач) О.В. Карпенко, судді Л.І. Василенко, В.О. Єльцов.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 30 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 прийнято до свого провадження та призначено розгляд апеляційної скарги.

Фактичні обставини справи

Як вбачається з наявних матеріалів справи, наказом № 131 від 20 вересня 2012 року ОСОБА_1 був прийняти на роботу в гараж автомобільний ТОВ «Катеринопільський елеватор» з 27 вересня 2012 року на посаду водія автотранспортних засобів 1-ї категорії (т.1 а.с. 14,16).

01 січня 2014 року було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність між ТОВ «Катеринопільський елеватор» та ОСОБА_1 , відповідно до умов якого працівник, що займає посаду водія, здійснюючи перевезення вантажу приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, в тому числі транспортного засобу та прийнятого вантажу і у зв`язку з чим зобов`язується дбайливо ставитися до отриманих ним матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів до попередження втрати, псування, пошкодження, знищення ввіреного йому майна; своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати й передавати у визначеному порядку товарно грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей (т.1 а.с. 17).

Висновком за результатами службової перевірки заступника директора з питань безпеки ОСОБА_5 від 28 вересня 2017 року, затвердженого директором ТОВ «Катеринопільський елеватор» запропоновано звільнити з роботи на підставі пункту 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з втратою довіри до них : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 . Винести догани водіям ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (т.1 а.с. 20-24).

Наказом ТОВ «Катеринопільський елеватор» № 132 від 19 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було звільнено з посади водія автотранспортних засобів 1-ї категорії в зв`язку із втратою довіри на підставі пункту 2 ч.1 статті 41 КЗпП України. Зазначено підставою звільнення: висновок за результатами службової перевірки поданих заступником директора з питань безпеки Рибій С.В. від 28 вересня 2017 року, погоджений директором ОСОБА_2 та представником трудового колективу ОСОБА_13 , з пакетом документів (т.1 а.с.18).

19 жовтня 2017 року старшим інспектором з кадрів ТОВ «Катеринопільський елеватор» - Мішеніним О.В. було складено лист № 1192-КС з проханням, адресованим ОСОБА_1 отримати трудову книжку у відділі кадрів ПАТ «Миронівська птахофабрика», ознайомитися з наказом про припинення трудового договору під підпис та ознайомитися з розрахунковим листом у бухгалтерії ТОВ «Катеринопільський елеватор». В разі неможливості прибути, надати письмову згоду на відправлення трудової книжки цінним листом по пошті на вказану адресу (т.1 а.с.19).

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу (пункт 2 частини першої статті 41 КЗпП України).

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довір`я може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», звільнення з підстав втрати довір`я суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. ін.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних

з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Аналогічний висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі

№ 613/598/16-ц (провадження № 61-22259св18).

Як вбачається з наявних матеріалів справи, відповідно до посадової інструкції ПІ-66 водія транспортних засобів ТОВ «Катеринопільський елеватор» завданнями та обов`язками водія, зокрема є здійснення охорони вантажу під час перевезень (п. 2.13); оформлення дорожньої документації (п. 2.17). Також передбачена відповідальність за втрату вантажу в межах, визначених договором про повну матеріальну відповідальність (п. 4.4). (том 1 а.с. 118-120)

Із аналізу трудових обов`язків, що випливають із посадової інструкції ПІ-66 водія транспортних засобів ТОВ «Катеринопільський елеватор» можна прийти до висновку, що до безпосередніх завдань та обов`язків позивача входило здійснення оформлення дорожньої документації, транспортування та контроль вантажу, його належне зберігання.

Вантаж водію видавався під розпис на підставі товарно-транспортних накладних (том 1 а.с. 124-169).

Відповідно до Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363 товарно-транспортна документація комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу. Товарно-транспортна накладна єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

За результатами службової перевірки від 28 вересня 2017 року встановлено, що водієм ОСОБА_1 при здійсненні перевезень комбікорму, постійно здійснювалось здавання комбікорму з недостачами в середньому 40-60 кг. кожен рейс. (т.1 а.с. 20-24).

Апеляційний суд вважає, що звільняючи позивача відповідно до наказу № 132 від 19 жовтня 2017 року з підстав втрати довір`я (п.2 ч.1 ст.41 КЗпП), відповідач належним чином дотримався вимог трудового законодавства.

Підприємство мало всі підстави для втрати довір`я до позивача, оскільки останній, будучи особою, яка безпосередньо обслуговувала матеріальні цінності, здійснюючи їх перевезення, в порушення, визначених посадовою інструкцією обов`язків, зокрема, допустив нестачу комбікорму в розмірі 480,00 кг протягом 3-х місяців, яку підтверджено висновком за результатами службової перевірки від 28 вересня 2017 року, що безсумнівно свідчить про неможливість роботодавця ввіряти матеріальні цінності для перевезення такій особі.

Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що достовірно факти крадіжки позивачем матеріальних цінностей не підтверджено. Дані висновки зроблено на підставі проведеного розслідування підрозділом безпеки підприємства з урахуванням всіх фактичних обставин здійснення позивачем перевезення вантажів. Факти нестачі зафіксовано на вагах одержувачів вантажу, показання яких під сумнів при розгляді цієї справи не ставляться.

Доводи скаржника про те, що договір про повну матеріальну відповідальність, укладений з позивачем є нікчемним, з урахуванням включення до посадових обов`язків водія вантажівки забезпечення збереження вантажу, не можуть свідчити про те, що позивач, працюючи водієм, не може втратити довіру роботодавця внаслідок незабезпечення схоронності ввіреного йому до перевезення вантажу. Наявність чи відсутність такого договору в даному випадку не має значення.

Обов`язок ОСОБА_1 щодо збереження майна при транспортуванні прямо передбачений посадовою інструкцією водія, при цьому, в накладних на отримання комбікорму позивач розписувався в графі «водій-експедитор».

Доводи про те, що в товарно-транспортних накладних, за якими позивач перевозив вантажі, не заповнена графа «прийняв», що унеможливлює, на думку апелянта, встановлення ваги вантажу при розвантаженні,є необгрунтованими, оскільки нестачу встановлено не тільки по відомостям накладним, а також по результатам приймання товарів покупцем за умовами договорів поставки.

Доводи ОСОБА_1 про те, що акти про порушення пломб при перевезенні вантажу позивачем не складалися та про те, що відповідач не виступав ініціатором складання актів про виявлення недостачі у ході здійснення поставок ПАТ «Оріль-Лідер» у аспекті вищевикладеного, не можуть свідчити про відсутність підстав для висновків про неможливість ввіряти позивачу для перевезення вантажу без наявності у роботодавця обґрунтованих сумнівів у їх збереженні при здійсненні транспортування.

Дослідивши всі наявні докази в їх сукупності, врахувавши, що за своїми посадовими обов`язками ОСОБА_1 відноситься до кола осіб, які безпосередньо обслуговують товарні цінності, в той час коли службовою перевіркою була встановлена нестача комбікорму при перевезенні вантажу, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових передумов для втрати довір`я до позивача із сторони ТОВ «Катеринопільський елеватор».

Також не можна погодитися з доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач працював водієм І категорії, отже мав право на відповідну доплату, оскільки розмір надбавки за класність, зазначений у додатку № 3 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року є підставою для врахування його відповідачем за умови входження останнього до кола осіб, визначених у додатку № 1 до вказаної Генеральної угоди. Однак позивач не надав суду належних доказів на підтвердження того, що відповідач входить до осіб, визначених у додатку № 1 до Генеральної угоди про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні від 23 серпня 2016 року, вимоги вказаної угоди були враховані відповідачем при укладенні колективного договору; на виконання колективного договору відповідачем було видане відповідне розпорядження про здійснення нарахування вказаної надбавки позивачу. При цьому колективний договір, який діяв на час прийняття позивача на роботу, не передбачав виплату надбавки за класність водіям.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки звільнення позивача відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства, підстав для відшкодування йому моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення немає.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув позов саме в межах заявлених ОСОБА_1 вимог і на підставі доказів, поданих сторонами і прийшов до аргументованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з ТОВ «Катеринопільський елеватор» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки на 11 днів у видачі трудової книжки.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 258, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 10 вересня 2018 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Катеринопільський елеватор», третя особа: ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, заборгованості по заробітній платі, компенсації за затримку розрахунку при звільненні, компенсації за затримку у видачі трудової книжки, відшкодування моральної шкоди залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.О. Єльцов

Л.І. Василенко

(повний текст постанови виготовлено 15 березня 2021 року)