П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/486/21

Провадження № 22-ц/4815/458/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: cуддя Галінська В.В.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

13 січня 2021 року повним текстом

поза межами судового засідання

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста";

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Олена Анатоліївна;

представники учасників справи:

позивача адвокат Дяденчук Анатолій Іванович;

відповідача адвокат Бовгиря Олександр Петрович;

за участі: представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестохіллс Веста" на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Олена Анатоліївна; про скасування запису про іпотеку та припинення обтяження нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

У січні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі ТзОВ "ФК "Інвестохіллс Веста"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк О.А., де просив є скасувати запис про іпотеку № 13691822 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон і відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та припинити обтяження нерухомого майна, а саме: земельної ділянки (кадастровий номер :01:059:0046), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га.

Також ОСОБА_1 до позову було подано заяву про його забезпечення, а саме шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", які виконують функції державних реєстраторів, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, звернення стягнення на предмет іпотеки, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, і будь-якого іншого обтяження) щодо об`єкту нерухомості, який належить позивачу, земельної ділянки з кадастровим номером :01:059:0046, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття процесуального заходу, покликався на одержану від відповідача вимогу про усунення порушень основного зобов`язання за вих. № 27426 від 09 грудня 2020 року, де йдеться про те, що у випадку невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку фінансова компанія зверне стягнення на предмет іпотеки за договором №63/Zсмбіп від 08 від 04 серпня 2008 року, який укладений між ТОВ "Укрпромбанк" та позивачем, тобто на належну йому обтяжену земельну ділянку, в порядку, передбаченому ст.ст. 37, 38 Закону України "Про іпотеку". Заявник стверджував, що не підписував іпотечний договір та належну йому земельну ділянку в іпотеку не передавав, тому були відсутні підстави для внесення відповідного запису про іпотеку та обтяження нерухомого майна. Вважав, що відповідач може продати від свого імені предмет іпотеки третім особам чи прийняти предмет іпотеки у власність з відповідним записом в державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а це унеможливить виконання рішення суду в справі або суттєво ускладнить можливість поновлення порушеного права в майбутньому.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2021 року заяву представника позивача - адвоката Дяденчук А.І. про забезпечення позову задоволено.

Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно", які виконують функції державних

реєстраторів, в тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, звернення стягнення на предмет іпотеки, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження щодо об`єкту нерухомості, який належить ОСОБА_1 , а саме: земельної ділянки з кадастровим номером :01:059:0046, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1000 га.

На ухвалу суду ТзОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" подано апеляційну скаргу, де покликалось на її необґрунтованість та незаконність, які полягали в порушенні норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалось, що суд попередньої інстанції не оцінив мотивованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, не мотивував необхідність вжиття таких заходів, а послався лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника. Хоча, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Стверджувалось, що обраний судом захід забезпечення позову впливає на права та інтереси стягувача за кредитним договором та іпотекодержателя за іпотечним договором, щодо яких діє презумпція правомірності правочинів (ст. 204 ЦК України). Доводячи неправомірність оскаржуваного судового рішення, покликалось на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 07 жовтня 2013 року, яким в рахунок погашення 295 314,13 гривень заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 63СМБ-АПЗ від 04 вересня 2008 року звернуто стягнення на нерухоме майно, право власності на яке належить ОСОБА_1 й є предметом договору іпотеки № 63/Zсмбіп-08 від 04 вересня 2008 року, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер :01:059:0046), загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , шляхом продажу ПАТ "Дельта Банк" предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ "Дельта Банк" усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу та встановлено початкову ціну предмета іпотеки 248 200 гривень. Крім того, рішенням апеляційного суду було відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні зустрічного позову до ПАТ "Дельта Банк" про визнання іпотечного договору припиненим. Тобто існує судове рішення, що набрало законної сили, про відмову в тотожних позовних вимогах позивача. Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 07 жовтня 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки не виконано, а оскаржуваною ухвалою фактично зупинено це виконання. На переконання відповідача, підставою пред`явлення позову стало не реальне порушення прав чи майнових інтересів позивача, а настання цивільно-правової відповідальності за невиконання договірних зобов`язань та судового рішення, що набрало законної сили, виконання якого позивач хоче уникнути.

З наведених підстав ТзОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" просило оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

У поданому відзиві представник позивача у задоволенні апеляційної скарги просив відмовити, а ухвалу міського суду - залишити без змін. На його думку, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у ОСОБА_1 , якщо позовні вимоги будуть задоволені, виникне необхідність вжиття додаткових, економічно та часово-затратних заходів, направлених на поновлення порушених прав. Викладені обставини повно та всебічно були з`ясовані судом при постановленні ухвали та не спростовані позивачем у поданій ним апеляційній скарзі. Позивач має обґрунтовані побоювання, що до моменту завершення розгляду справи, з метою створення перешкод щодо виконання рішення суду у разі задоволення позову або дій, що взагалі призведуть до неможливості його виконати, відповідач зверне стягнення на нерухоме майно, яке належить позивачу. Крім того, суд першої інстанції з`ясував співмірність виду забезпечення позову. Вважав необґрунтованими доводи скаржника про існування судове рішення, яке набрало законної сили, про відмову в тотожних вимогах позивача, адже позовні вимоги у справі № 1715/1083/12 та у справі № 569/486/21 не є тотожними. Так, предметом розгляду попередньої справи було звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання іпотечного договору припиненим, а в цій - заявлені позовні вимоги про скасування запису про іпотеку та припинення обтяження нерухомого майна.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та наведені в апеляційній скарзі доводи, а також заперечення позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову

За змістом ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Недотримання справедливого балансу (співмірності) при втручанні в право власності є порушенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд визначає в межах закону порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності.

Частиною третьою ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Суд у разі ухвалення рішення, яке обмежує процесуальні права учасника справи (вирішуючи питання про забезпечення позову), має врахувати, що таке обмеження повинно бути дійсно необхідним та ефективним для забезпечення виконання рішення в майбутньому, з одного боку, але не повинно тягнути за собою невиправданих обтяжень для осіб, процесуальні права яких обмежуються, з іншого боку.

Як з`ясовано матеріалами справи, 04 вересня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 63СМБ-АПЗ між ТОВ "Укрпромбанк" та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 63/Zсмбіп-08, предметом іпотеки якого є земельна ділянка, кадастровий номер :01:059:0046, загальною площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Предмет іпотеки оцінено у 248 200 гривен.

Звертаючись до суду із позовом у січні 2021 року, разом із заявою про його забезпечення ОСОБА_1 покликався на те, що договір іпотеки він не підписував, тобто він є неукладеним, тому просив скасувати запис про іпотеку та припинити обтяження у виді заборони на нерухоме майно, усунувши таким чином перешкоди у здійсненні прав користування та розпорядження належному йому майном.

Приходячи до переконання про скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів бере до уваги те, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 07 жовтня 2013 року в рахунок погашення 295 314,13 гривень заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 63СМБ-АПЗ від 04 вересня 2008 року було звернуто стягнення на нерухоме майно, право власності на яке належить ОСОБА_1 й є предметом договору іпотеки № 63/Zcмбіп-08 від 04 вересня 2008 року, а саме: земельну ділянку (кадастровий номер :01:059:0046), загальною площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу ПАТ "Дельта Банк" предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ "Дельта Банк" усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Встановлено початкову ціну предмета іпотеки 248 200 гривень.

Окрім того, цим само рішенням відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні зустрічних позовних вимог до Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про визнання іпотечного договору припиненим.

Тобто право розпорядження земельною ділянкою, що є предметом оспорюваного договору іпотеки, позивачу вже не належить на підставі рішення Апеляційного суду Рівненської області від 07 жовтня 2013 року, а це право визнано за відповідачем.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до ч.1 ст. 316, ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Отже, іпотекодержатель, звернувши стягнення на предмет іпотеки, набув право на його реалізацію, а накладена оскаржуваною ухвалою заборона порушує його речові права.

Вчинення ТзОВ "ФК "Інвестохіллс Веста" будь-яких дій, направлених на реалізацію предмета іпотеки, не може вказувати на ухилення від виконання можливого рішення в цій справі та є фактичною забороною виконанню рішення Апеляційного суду Рівненської області від 07 жовтня 2013 року, що є неприпустимим.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що застосований судом захід забезпечення позову суперечить вимогам ст.ст. 149, 150 ЦПК України.

Спонуканням для прийняття нової постанови про відмову в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційний скарзі відповідач просить покласти пов`язані із переглядом оскаржуваної ухвали суду судові витрати на позивача, однак таке клопотання не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

За змістом цих правових норм, а також ст. 142 ЦПК України, якою врегульовано питання розподілу судових витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, судові витрати підлягають розподілу між сторонами під час ухвалення судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті.

Однак якщо судом апеляційної інстанції скасоване судове рішення і ухвалене нове, яким не закінчено розгляд справи по суті, то цей суд не може вирішувати питання про розподіл судових витрат, а розподіл таких витрат здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи по суті згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України, тобто залежно від задоволення чи відмови в задоволенні позову.

Оскільки судовим рішенням щодо забезпечення позову розгляд справи по суті не закінчується, тому в задоволенні клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу, про стягнення на її користь понесених судових витрат слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 383-384, 388- 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 13 січня 2021 року скасувати.

Відмовити представнику ОСОБА_1 адвокату Дяденчуку Анатолію Івановичу в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору,: приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Самсонюк Олена Анатоліївна; про скасування запису про іпотеку та припинення обтяження нерухомого майна.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 16.03.2021

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків