Номер провадження: 22-ц/813/1535/21
Номер справи місцевого суду: 522/2907/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Одеської філії Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання події страховим випадком та виплату страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

19 лютого 2020 року надійшов позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», Одеської філії Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно якого позивач просив стягнути з ПрАТ «УПСК» страхове відшкодування в розмірі 100000,00 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 03 червня 2018 року сталося дорожня транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем Nissan д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . 05.06.2020 року, позивач подав заяву до ПрАТ «УПСК» щодо дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля з іноземної реєстрацією, який забезпечений відповідно Полісу №АК/7295883 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів. ПрАТ «УПСК» листом від 29.08.2018 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, пославшись на відсутність підстави для визнання події страховим випадком та виплаті відшкодування. На думку позивача, невизнання даної події страховим випадком і відмова у виплаті страхового відшкодування є незаконними, такими, що не відповідають діючому законодавству у усталеній судовій практиці.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

04 травня 2020 року до суду надійшов відзив ПрАТ «УПСК», відповідно якого представник просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначено наступне.

23 серпня 2017 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «УПСК» укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/7295883, щодо автомобіля MERCEDES CLK 200 д/н НОМЕР_3 . 03.06.2018 р. сталась дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу Nissan X-TRAIL д/н НОМЕР_2 , що належить позивачу. ПрАТ «УПСК», отримавши Повідомлення про ДТП від водіїв, причетних до цієї пригоди, розпочала розслідування заявленої події, зокрема здійснило запит за вих. №53 від 11.06.2018 р. до Одеської митниці ДФС, у відповіді на запит від 25.06.2018 р. було повідомлено, що транспортний засіб MERCEDES BENZ CLK 200 д/н НОМЕР_3 19.09.2017 року перетнув митний кордон під керуванням ОСОБА_4 , транспортний засіб ввезено в митному режимі тимчасового ввезення до 1 року. 08.06.2018 року позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування. Враховуючи, що водій ОСОБА_2 у розумінні п. 1.4 ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована за Полісом №АК/7295883, оскільки на момент ДТП неправомірно експлуатував транспортний засіб Mercedes CLK 200 д/н НОМЕР_3 на митній території України, та відповідно, зазначений транспортний засіб не може вважатися у розумінні п.17 ст. 1 цього Закону забезпеченим, оскільки експлуатувався особою, відповідальність якої незастрахована, ПрАТ «УПСК» не визнало заявлену подію страховим випадком, про що Позивача було повідомлено листом за вих. №2822/18 від 29.08.2018 р. про відсутність підстав для визнання події страховим випадком та виплати страхового відшкодування. На думку представника відповідача, якщо ОСОБА_4 помістив застрахований транспортний засіб в митний режим тимчасового ввезення, то лише він міг використовувати цей транспортний засіб в України. Митним кодексом України у ч. 5 ст. 380 для цієї особи встановлено заборону на передання, користування або розпорядження транспортного засобу іншим особам, в тому числі і ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», Одеської філії Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про визнання події страховим випадком та виплату страхового відшкодування задоволено частково. Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування в розмірі 99000 гривень 00 копійок. Стягнено з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь держави судовий збір у розмірі 990 гривень 00копійок. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що дії водія ОСОБА_5 є неправомірними у зв`язку з чим він (який до того ж не зазначений у Полісі №АК/7295883 як страхувальник) у розумінні п. 1.4. ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» не може вважатись особою, відповідальність якої застрахована.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 березня 2021 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 03 червня 2018 року сталася дорожня транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем Nissan д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03.07.2018 року по справі №522/10227/18 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України (а.с. 8)

Власником автомобіля NISSAN X-TRAIL державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (а.с. 20) .

Відповідно Полісу №АК/7295883 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (діє на території України) цивільно-правова відповідальність автомобіля MERCEDES CLK 200 державний номер НОМЕР_3 (Угорщина) страхувальник MALSMADI MOH`D ST застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» з 24.08.2017 року по 23.08.2018 року, отже на час дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль під керуванням винуватця було застраховано відповідачем (а.с. 9).

Згідно полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого ТЗ і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом).

Автомобіль позивача, який є потерпілим в ДТП було оглянуто 07 червня 2018 року, про що складено відповідні акти огляду №1, №2, №3, №4 (а.с. 13-16).

Також додатково автомобіль позивача було оглянуто 14 червня 2018 року, про що складено відповідний Акт (а.с. 17-18).

Згідно Ремонтної калькуляції №4556 від 23.07.2018р., складеної судовим експертом Кеосак А.П., загальна сума запчастин 531119,59 грн., загальна вартість ремонту 592588,59 грн. (а.с. 19).

Листом вих. №2822/18 від 29.08.2018р. ПрАТ «УПСК» відмовлено ОСОБА_1 у здійсненні страхового відшкодування, зазначено, що у страховика відсутні підстави вважати заявлену подію страховим випадком, оскільки проведене розслідування, та, як наслідок, отримані дані з описаними обставинами свідчать про те, що водій ОСОБА_6 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Mercedes CLK 200, д.н. НОМЕР_3 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відповідно до закону (а.с. 10-11).

Вирішуючи спір суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до п.1, п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.1ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

За п. 22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, за змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно за Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика).

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

Тому вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.

Відповідно до положень статті 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно п. 31.1 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: 32.1. шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначений статтею 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Посилання страховика на положення ст. 380 Митного кодексу України щодо незаконного володіння (управління) забезпеченим транспортним засобом є необґрунтованим, так як ПрАТ «УПСК» належними та допустимі доказами не довів, що водій, який керував відповідним транспортним засобом, робив це без належного дозволу. При цьому, на думку суду першої інстанції, при укладанні страхового полісу страховик здійснював розумну обачність, уклавши його, а тому саме на страховика покладаються певні обов`язку з виконання даного полісу при настанні страхового випадку.

За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, відповідачем ПрАТ «УПСК» не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 81-82 ЦПК України на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля Mercedes CLK 200, д.н. НОМЕР_3 на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_6 .

Відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Вказана правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 08.04.2019р. у справі № 910/14693/17.

Задовольняючи позовну заяву частково, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач не врахував передбачену полісом №АК/7295883 франшизу у розмірі 1000,00 грн., тому з ПрАТ «УПСК» підлягає до стягнення 99000,00 гривень.

Згідно ст. 32.2 Закону, страховик відшкодовує вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, разом з тим встановлено граничний розмір шкоди, заподіяну майну у розмірі 100000,00 грн., тобто стягненню з ПрАТ «УПСК», на користь позивача підлягає 99000,00 гривень, з урахуванням франшизи.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку про те, що позовна заява є обґрунтованою, а тому суд першої інстанції вірно частково задоволянив позовні вимоги.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки, ОСОБА_1 , є інвалідом другої групи відповідно Довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААВ №792500, отже звільнений від сплати судового збору, суд першої інстанції правильно поклав на відповідача оплату судового збору у розмірі 990,00 грн., враховуючи часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія зазначає, що у Полісі №АК/7295883 зазначається, що «до керування допущені особи з водійським стажем менше 3-х років та/або водійський стаж страхувальника менше 3-х років» - «так», тобто транспортний засіб міг бути переданий для керування іншим особам.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк