____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/331/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2021 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Якубовській О.В.

За участю представників - адвокатів сторін Салманової Ф.А. Чуєвої К.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, визначення порядку користування житловим приміщенням і вселення,-

Встановив:

ОСОБА_1 у листопаді 2020 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , стверджуючи, що вказана квартира належить йому позивачу і ОСОБА_2 на праві власності в рівних частках, що між співвласниками квартири виник спір щодо порядку користування квартирою.

У відповідності до положень ст.33 ЦПК України позов розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою суду від 27.11.2020 року позов прийнято до провадження і по справі відкрите спрощене позовне провадження.

10.12.2020 року до суду надійшов відзив на позов ОСОБА_1 , а 11.12.2020 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 заявили зустрічні позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном, визначення порядку користування житловим приміщенням і вселення. Надалі сторони скористувались правом надати до суду відповідь на відзив, відзив на зустрічний позов. 25.01.2021 року суд перейшов до загального позовного провадження по даній справі. 01.02.2021 року позивач за первісним позовом надав заяву про уточнення позовних вимог з урахуванням експертного висновку №106/2020.

В судовому засіданні позивач (його представник) , підтримуючи позовні вимоги, просив суд визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 і виділити у його ОСОБА_1 користування житлові кімнати площею 10,9 кв.м. і 12,7 кв.м., у користування ОСОБА_2 виділити житлову кімнату площею 15,7 кв.м., в загальному користуванні сторін залишити приміщення кухні, ванної кімнати, туалету, коридору.

Відповідач позов ОСОБА_1 не визнала і просила суд ухвалити рішення, яким визначити інший порядок користування квартирою: в її ОСОБА_2 користування надати житлову кімнату площею 12,7 кв.м. з лоджією, в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 15,7 кв.м. з лоджією, в користування сина ОСОБА_3 житлову кімнату площею 10,9 кв.м. В загальному користуванні сторін залишити приміщення кухні, коридору, ванної і туалету. Окрім того, позивачі за зустрічним позовом вимагають зобов`язати ОСОБА_1 видати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 дублікати ключів від вхідних дверей до спірної квартири, не чинити перешкод в користуванні квартирою і не змінювати замки на вхідних дверях квартири. ОСОБА_2 і ОСОБА_3 просять вселити їх до квартири АДРЕСА_1 .

Судом встановлено наступне:

На підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданому 28.04.2000 року Управлінням з питань розподілу та реалізації житла виконавчого комітету міської ради квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на праві приватної власності. Сторони визнають, що їхні частки у праві власності на квартиру є рівними: кожному належить 1/2 частка. Квартира має загальну площу 70,2 кв.м., в тому числі житлову 39,3 кв.м. і складається з 3-х окремих житлових кімнат, кухні, коридору, вбиральні, ванної кімнати, трьох лоджій. В квартирі мають реєстрацію ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Квартира є технічно неподільною - не є можливим виділити кожному співвласнику у володіння і користування 1/2 частину квартири, а сторони не дійшли згоди щодо порядку користування квартирою. Між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 склались неприязливі стосунки, з 2015 року сторони між собою визначили порядок користування квартирою: ОСОБА_1 користувався кімнатою площею 15,7 кв.м., ОСОБА_2 кімнатою площею 12,6 кв.м., а син з дня вселення в квартиру користувався кімнатою площею 10,9 кв.м. В 2019 ОСОБА_3 залишив квартиру батьків і винаймає житло. В липні 2020 року ОСОБА_1 змінив замки на вхідних дверях до квартири, в квартирі проживає один, а ОСОБА_2 винаймає житло.

Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи, суд дійшов до наступного.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, зокрема статтею 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з вимогами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння і користування майном, що є їхню спільною часткової власністю. Спосіб вираження такої згоди в законі не закріплено. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму ВСУ від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані житлові та інші приміщення з самостійними входами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

У даному випадку наданий висновок експерта №106/2020 від 19.01.2021 року свідчить про відсутність технічної можливості поділити спірну квартиру на дві самостійні квартири з виділом кожному співвласнику в натурі 1/2 частини або з відступом від ідеальних часток в складі житлових та підсобних приміщень із забезпеченням необхідними інженерними комунікаціями ( а.с.110-126). Частина квартири, яка відповідає розміру часток сторін у праві спільної часткової власності складає у загальній площі 35,1 кв.м (70,2:2), в тому числі у житловій 19,65 кв.м. (39,3 :2), у підсобній 13 кв.м., у площі лоджій 2,45 кв.м.

Оскільки у даному випадку спір стосується не поділу квартири, а порядку спільного користування цією квартирою з урахуванням відсутності можливості виділити у користування кожному співвласнику приміщення у відповідності до їх ідеальних часток у цій квартирі, суд відходить від відповідності реальних часток ідеальним.

Експерт у висновку №106/2020 від 19.01.2021 року запропонував два варіанти порядку користування квартирою між співвласниками. Обидва варіанти передбачають відступи від ідеальних часток у праві власності на квартиру. Суд вважає за можливе обрати перший варіант порядку користування, за яким у користування одному співвласнику надається ізольована житлова кімната площею 15,7 кв.м. з лоджією площею 1,6 кв.м., другому співвласнику у користування надається ізольована житлова кімната площею 10,9 кв.м., ізольована житлова кімната площею 12,7 кв.м. з лоджією площею 1,5 кв.м.; у загальному користуванні сторін залишаються приміщення кухні з лоджією площею 1,8 кв.м., ванної, туалету, коридору. Цей варіант порядку користування найбільше відповідає ідеальним часткам сторін у праві власності на квартиру та враховує той порядок користування, який між сторонами існував майже 5 років.

Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників : співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Тому вимоги ОСОБА_1 про виплату ОСОБА_2 вартості 6/100 частин квартири (розмір частки, яка відступає від розміру ідеальних часток кожного співвласника у квартирі) не містяться на вимогах закону і не приймаються судом до уваги.

Встановлення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до змісту статей 319, 358 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних на праві власності кожному із співвласників (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 у справі № 363/928/16-ц).

З огляду на викладене позовні вимоги ОСОБА_3 , який не є співвласником спірної квартири, про визначення порядку користування квартирою і визнання за ним права користування житловою кімнатою площею 10,9 кв.м. не містяться на вимогах закону і не підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до статті 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з частиною першою статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

ОСОБА_3 у спірну квартиру заселився як член сім`ї власників цієї квартири і набув права користування квартирою у відповідності до вимог закону. В судовому засіданні і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 визнавали право ОСОБА_1 на користування житлом в спірній квартирі і не заперечували проти вимог ОСОБА_3 в частині вселення в квартиру.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Вимоги ОСОБА_2 про вселення в квартиру і зобов`язання ОСОБА_1 видати їй другий примірник набору ключів від вхідних дверей до квартири є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст.259,263-265,268 ЦПК України, суд

Вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування житловим приміщенням задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, визначення порядку користування житловим приміщенням і вселення задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 і виділити в користування власнику 1/2 частини квартири ОСОБА_1 приміщення житлової кімнати площею 15,7 кв.м. з лоджією 1,6 кв.м.; в користування власнику 1/2 частини квартири ОСОБА_2 виділити приміщення житлової кімнати площею 10,9 кв.м., приміщення житлової кімнати площею 12,7 кв.м. з лоджією площею 1,5 кв.м.

В загальному користуванні ОСОБА_1 і ОСОБА_2 залишити приміщення коридору площею 13,3 кв.м., приміщення кухні площею 8,9 кв.м. з лоджією площею 1,8 кв.м., приміщення ванної кімнати площею 2,6 кв.м., приміщення вбиральні площею 1,2 кв.м.

Вселити ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) і ОСОБА_3 ( НОМЕР_2 ) в квартиру АДРЕСА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 видати ОСОБА_4 і ОСОБА_3 другі примірники ключів від вхідних дверей до квартири АДРЕСА_1 .

В іншій частині первісний позов і зустрічний позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через Київський райсуд м. Одеси протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 16.03.2021 року.

Суддя Калашнікова О. І.