Справа № 2-444/2000
Провадження № 2-зз/461/1/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Степанюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про зняття арешту з майна,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просить зняти арешт з її майна, накладений ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 03.11.2000 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась. Належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила задоволити дану заяву.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась. Належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи. До суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Представник Сокальського районного відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ (м.Львів) в судове засідання не з`явився. Належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши заяву та матеріали справи, судом встановленні наступні обставини справи.

У провадженні Галицького районного суду м.Львова перебувала на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних та моральних збитків.

При цьому в рішенні суду зазначено прізвище « ОСОБА_5 ». Тоді як в нотаріально посвідченому дорученні від 13.12.2001 року (а.с.46) її прізвище « ОСОБА_5 ».

Одночасно із поданням позову ОСОБА_4 звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила:

- заборонити відповідними реєстраційним та контролюючим органам, а саме Сокальському райвиконкому, райдержадміністрації, управлінню сільського господарства, податковій інспекції вирішувати питання про ліквідацію чи реорганізацію фермерського господарства «Хом`як Світлана»;

- заборонити наявним на території Сокальського району, м.Червоноград Львівської області банкам закривати рахунки вищезгаданого фермерського господарства;

- заборонити нотаріальній конторі м.Сокаля, ОСОБА_6 проводити будь-які операції по відчуженню майна ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ;

- заборонити МРЕО м.Червоноград Львівської області знімати з обліку належний на праві власності автотранспорт ОСОБА_7 , ОСОБА_1 жителів м.Сокаль Львівської області

03.11.2000 року ухвалою Галицького районного суду м.Львова заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

13.03.2002 року рішенням Галицького районного суду м.Львова позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 солідарно в користь ОСОБА_4 10330 грн. 62 коп. матеріальної шкоди та по 7000 грн. моральної шкоди кожному з позивачів.

Відповідно до відповіді Сокальського районного відділу державної виконавчої служби ЗМУЮ (м.Львів) щодо ОСОБА_1 відсутні виконавчі провадження про стягнення з останньої заборгованості на користь фізичних, юридичних осіб чи держави.

Крім цього, відповідно до повідомлення Сокальського районного управління юстиції Львівської області ГУЮ у Львівській області виконавчі провадження з виконанням рішення Галицького район суду міста Львова по справі 2-444/02 від 20.11.2002 року про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 закінченні, у зв`язку з його реальним виконанням.

Згідно з ст.41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно п.8 ч.1. ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи є підстави скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1, 4 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, поставляється ухвала.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як регламентує стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з параграфом 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Україна-Тюмень проти України» («Ukraine-Tyumen v. Ukraine», заява №22603/02 (щодо суті), стаття 1 Першого протоколу містить три чітких норми: «перша норма, викладена в першому реченні першого пункту, є загальною за своєю природою та закріплює принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого пункту, стосується позбавлення власності та містить умови такого позбавлення; третя норма, викладена в другому пункті, визнає право Договірних держав, серед іншого, здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів. Ці норми не є окремими, а є пов`язаними між собою. Друга та третя норми стосуються певних випадків, за яких допускається втручання в право на мирне володіння майном, та, отже, їх слід тлумачити в світлі загального принципу, викладеного в першій нормі» (див., наприклад, рішення у справі «Ян та інші проти Німеччини» («Jahn and Others v. Germany», заяви №46720/99, 72203/01 та 72552/01, п. 78).

Обтяження відповідного майна арештом становить втручання держави у право на мирне володіння майном у значенні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу. Таке втручання має відбуватись із чітким, послідовним дотриманням вимог національного закону та забезпеченням гарантій захисту основоположних прав особи, має бути законним та пропорційним.

На цей час перестали існувати обставини які були підставою для заборони нотаріальними конторами м.Червонограда і м.Сокаля Львівської області проводити будь-які операції по відчуженню майна ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , в тому числі і будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та заборони МРЕО м.Червонограда Львівської області знімати з обліку належний на праві власності автотранспорт ОСОБА_8 і ОСОБА_1 , жителів АДРЕСА_1

На підставі викладеного та керуючись ст. 158 ЦПК, суддя

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-444/02 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задовольнити.

Скасувати арешт щодо заборони відчуження майна ОСОБА_8 та ОСОБА_1 , в тому числі і будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та щодо заборони знімати з обліку належний на праві власності автотранспорт ОСОБА_8 і ОСОБА_1 , жителів АДРЕСА_1 , накладений ухвалою Галицького районного суду м.Львова 03 листопада 2000 року у справі №2-444/02

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 15 днів з дня проголошення ухвали.

Суддя В.Є.Радченко