ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/290/20 Номер провадження 22-ц/814/607/21Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

секретар: Ткаченко Т.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,представника позивача адв. ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2020 року (повний текст складено 21.12.2020 року)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 23.03.2017 року його мати ОСОБА_5 зателефонувала йому і повідомила, що вона впала і поламала ногу.

Зазначає, що 24.03.2017 року вони з сином поїхали автомобілем в с. Топилівка Чигиринського району забрати маму та відвезли її в Черкаси в обласну лікарню, де їй був поставлений діагноз: закритий медіальний перелом шийки правого стегна та рекомендовано оперативне лікування тотальне ендопротезування правого кульшового суглобу, у зв`язку з чим мама була госпіталізована до ортопедичного відділення Черкаської обласної лікарні в плановому порядку.

Вказує, що в подальшому, 27.03.2017 року він зателефонував сестрі - ОСОБА_4 та сказав, що на операцію мами потрібні кошти в сумі 60000,00грн., на що сестра відповіла, щоб він у когось їх позичив, а вона десь дістане та віддасть половину коштів.

27.03.2017 року матері було проведено оперативне лікування тотальне ендопротезування правого кульшового суглобу.

Зазначає, що у матері - ОСОБА_5 - було своїх 23000,00 грн, а інші кошти він позичив. В день операції він сплатив 43704,00 грн, та за ходунки 988,00 грн, після операції пів року у мами був період реабілітації, та позивач придбавав необхідні ліки, призначені лікарем - травматологом.

Вказує, що в 2019 році у його сім`ї трапилося горе його син пошкодив кришталик лівого ока, потрібні були кошти на лікування та проведення операцій та сім`я позивача була вимушена позичати гроші. Відтак, у зв`язку з наведеними обставинами ОСОБА_1 зателефонував сестрі (відповідачу у справі) та попросив віддати борг - половину коштів, які він витратив на лікування матері, проте остання відмовилася віддавати кошти, а тому ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду.

З урахуванням наведеного прохав стягнути з ОСОБА_4 на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 25039,5 грн. за проведене оперативне лікування мами, ОСОБА_5 ; вирішити питання судових витрат.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 у відшкодування судових витрат за надання професійної правничої допомоги 9000,00 гривень.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , які у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просять рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що отриманні в судовому засіданні від 16.10.2020 року показання свідка у справі ОСОБА_5 є неналежними доказами, оскільки вони не відповідають дійсності, так як отримані під тиском відповідача та без присутності позивача, якого умисно не було повідомлено, що відповідне судове засідання відбудеться.

Вказують. що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, оскільки відповідач відмовляється виконувати свою обіцянку щодо повернення позивачу половини витрачених ним коштів на лікування мами добровільно.

Окрім того, позивач піддає сумніву розмір витрат на правничу допомогу, який було понесено відповідачем.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, встановлено місцевим судом, та не заперечується сторонами по справі той факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є рідними братом та сестрою, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є їхньою матір`ю та пенсіонеркою.

Установлено, що 23.03.2017 року ОСОБА_5 впала та зламала ногу, у зв`язку з чим позивач 24.03.2017 року відвіз її в Черкаську обласну лікарню, де їй був поставлений діагноз: закритий медіальний перелом шийки правого стегна, рекомендовано оперативне лікування тотальне ендопротезування правого кульшового суглобу та вона була госпіталізована до ортопедичного відділення Черкаської обласної лікарні в плановому порядку (а.с.5).

27.03.2017 року ОСОБА_5 було проведено оперативне лікування (а.с.5, зворот).

Згідно Рахунку-фактури №25 від 27.03.2017 року та Видаткової накладної №25 від 27.03.2017 року, набір комплектуючих для ендопротезування кульшового суглобу виробництва фірми «RENOVA» (Україна, Німеччина) 1 одиниця складає 43704,00 грн., покупець ОСОБА_5 , для пацієнта ОСОБА_5 (а.с.6-7).

Відповідно до Товарного чеку від 24.03.2017 року було придбано ходунки регул. на суму 988 грн (а.с.8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що в матеріалах справи відсутні докази, що кошти, витрачені на лікування ОСОБА_5 , належали особисто позивачу.

При цьому чинним законодавством визначений обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, а також їх обов`язок брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою. Але цьому обов`язку не кореспондує право одного з дітей, який добровільно поніс такі витрати, звертатися з вимогою до інших повнолітніх дочки чи сина про відшкодування частини цих витрат.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За змістом ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, з наведеного вбачається, що обов`язок доказування, у даному випадку наявності шкоди та її розміру лежить на позивачеві, а обов`язок доказування відсутності його вини в заподіянні шкоди, відповідно, на відповідачеві.

Так, матеріалами справи установлено, що дійсно на лікування ОСОБА_5 було витрачено кошти в сумі: 43704,00грн - набір комплектуючих для ендопротезування кульшового суглобу виробництва фірми «RENOVA» та 988,00грн на придбання ходунків (а.с.6-8).

При цьому, з даних Рахунку-фактури №25 від 27.03.2017 року та Видаткової накладної №25 від 27.03.2017 року вбачається, що платником коштів в сумі 43704,00 грн є саме ОСОБА_5 , а товарний чек від 24.03.2017 року на придбання ходунків на суму 988,00грн, взагалі не містить даних про особу платника.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що кошти, витрачені на лікування ОСОБА_5 , належали особисто позивачу.

Окрім того, згідно показань, наданих в суді першої інстанції третьою особою у справі ОСОБА_6 , кошти, витрачені на її операцію, які позичав син, вона повертала сама. До операції в неї було 23000,00грн, які вона назбирала з пенсії, 10000,00 грн отримала від орендодавця своїх земельних паїв. Потім, після операції вона назбирала ще 3000,00 грн з пенсії, дочка дала 1000 грн, люди дали близько 5000 грн., всі борги були повернуті. Домовленості, що дочка дасть їй гроші на операцію в них не було, оскільки вона сама була у скрутному становищі. Останні три місяці вона проживає у доньки, яка її доглядає.

Окрім того, 11.03.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення від третьої особи у справі ОСОБА_6 , яка вказувала, що проти задоволення апеляційної скарги заперечує, оскільки син (позивач) не поніс жодних витрат на її лікування. Вказувала, що претензій до дочки вона не має, та остання майже рік після операції піклується до доглядає за нею. Син матір не навідує.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що отримані в судовому засіданні від 16.10.2020 року показання свідка у справі ОСОБА_5 є неналежними доказами, оскільки вони не відповідають дійсності, так як отримані під тиском відповідача та без присутності позивача, якого умисно не було повідомлено, що відповідне судове засідання відбудеться, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі твердження не підтверджені належними та допустимими доказами. Окрім того, аналогічні за змістом пояснення, ОСОБА_6 надала в письмовому вигляді і до суду апеляційної інстанції.

При цьому, показання свідка ОСОБА_7 , яка є дружиною позивача, отримані в суді першої інстанції, колегія суддів оцінює критично, оскільки вона є близькою людиною для позивача, та надані нею свідчення суперечать всім іншим наявним у справі доказам.

Відтак, з урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду, стосовно того, що матеріалами справи не доведено на підставі належних та допустимих доказів завдання ОСОБА_1 матеріальної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_4 .

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, окрім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Відтак, оскільки з аналізу наведених вище норм права вбачається, що в порядку вказаних статей, за захистом своїх прав до суду мають право звернутися тільки батьки, особисто, чого в межах розгляду даної справ вчинено не було, то відповідні норми закону до даних правовідносин застосуванню не підлягають.

Окрім того, апелянт піддає сумніву розмір витрат на правничу допомогу, який було понесено відповідачем в сумі 9000,00грн., однак суд не може взяти це до уваги, оскільки такі витрати підтверджені належними та допустимими доказами у справі, а саме: договором про надання правничої допомоги №2020/04-04 від 04.04.2020 року (а.с.41); актом приймання-передачі наданих послуг від 08.05.2020 року з описом робіт, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат для надання професійної правничої допомоги, з розрахунку 1800,00 грн. за одну годину роботи адвоката по наданню правничої допомоги ( вартість наданих послуг визначено сторонами на підставі додатку №1 до договору) (а.с.42); квитанціями від 12.05.2020 року, від 16.10.2020року та від 14.12.2020 року про отримання адвокатом гонорару в сумі 9000,00 грн. за надані послуги (а.с.40,103,104).

Статтею 137 ЦПК України визначено поняття витрат на правничу допомогу та порядок їх відшкодування, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

Так, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу заявлялось клопотання про стягнення з позивача на корить ОСОБА_4 суми витрат на правничу допомогу понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції в сумі 7200,00 грн.

На підтвердження понесення таких витрат надано наступні докази: - Акт приймання-передачі наданих послуг від 09.03.2021 року, де зазначено, що виконавець (адвокат) надав Замовнику ( ОСОБА_4 ) правничу допомогу на виконання умов Договору №2020/04-04 від 04.04.2020 року, а саме - складення відзиву на апеляційну скаргу по справі №544/290/20 (втрачений час 4 години); - Квитанція до прибуткового касового ордеру №2021/03-09 від 09.03.2021 року на суму 7200,00грн, яку були сплачені відповідачем адвокату Митнюк В.І.

При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката Митнюк В.І. на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) адвокатом було складено лише відзив на апеляційну скаргу, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 4 годин, ціни позову 25039,5грн (спір є малозначним), колегія суддів вважає, що розмір гонорару в 7200,00 грн. є необґрунтованим та явно завищеним, так як сума гонорару адвоката лише в судів апеляційної інстанції складає 1/3 ціни позову, при тому, що адвокатом було підготовлено лише відзив на скаргу на що витрачено незначний відрізок часу 4 години. В судовому засіданні адвокат інтереси відповідача не представляв.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, про наявність підстав для зменшення суми витрат відповідача на правничу допомогу до 2000,00грн, що буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , - залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 14 грудня 2020 року, - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 2000,00 (дві тисячі) гривень понесених нею витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак