Справа №487/5509/20
Провадження №2/487/609/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2021 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Афоніної С.М., за участю секретаря судового засідання Ященко В.В., в режимі відеоконференції за участю представника відповідача Калініна С.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2020 до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором 75 025,99 грн та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн.

Свій позов банк обґрунтував тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 12.09.2011, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 48 000,00 грн.

Також в позові зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Також, при укладанні Договору відповідач дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

У зв`язку із порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 28.07.2020 має заборгованість в розмірі 75 025,99 грн, яка складається з наступного: заборгованості за простроченим тілом кредиту 57 920,17 грн; заборгованості за простроченими відсотками 17 072,01 грн; пені 33,81 грн.

Оскільки відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просив стягнути з нього зазначену заборгованість.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.11.2020 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Крім того, в ухвалі вирішено питання про витребування у позивача доказів.

17.12.2020 від представника відповідача адвоката Калініна С.К. надійшло клопотання про відкладення судового засідання та клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Крім того, 17.12.2020 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Так, у відзиві зазначено, що у анкеті заяві процентна ставка не зазначена, а надані позивачем правила надання банківських послуг не можуть бути складовою кредитного договору через їх мінливий характер. Також зазначено, що позивачем, в супереч закону, у тіло кредиту включалися і відсотки погашені за рахунок кредиту. В свою чергу, відповідач не визнає наявність кредитних правовідносин та зазначає, що не вчиняв дії на погашення кредитних зобов`язань, а позивач не надав жодних підтверджень перерахування або видачі кредитних коштів.

Вказано також, що позивач, при зверненні до суду з даним позовом, пропустив строки позовної давності. З урахуванням викладеного, представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову, застосувати наслідки спливу строку позовної давності та стягнути з позивача витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 5 000,00 грн.

21.12.2020 та 28.12.2020 від представника позивача до суду надійшли виписки по рахунку за договором б/н станом на 18.12.2020.

Ухвалою від 12.01.2021 клопотання представника відповідача задоволено та призначено судове засідання в режимі відеоконференції.

14.01.2021 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій остання просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що обставини, на які відповідач посилається у своєму відзиві, не відповідають дійсності. Так, додана до позову анкета-заява містить підпис відповідача, що свідчить про ознайомлення позичальником з Умовами та правилами і погодився з ними. Також, відповідач погодився з викладеним вище, погашаючи заборгованість по кредиту. Крім того, представник позивача зазначає, що до позову додано довідку про умови кредитування, яка підписана відповідачем та в якій встановлено процентну ставку у розмірі 2,5% (30% на рік), вказано розміри комісії, штрафів, розмір щомісячного платежу тощо. Крім того, зазначено, що із наданої до суду виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку починаючи із 12.09.2011, зокрема: 18.12.2017, 01.11.2017 купівля продуктів, 03.11.2017 зняття готівки та 17.03.2017 переказ зі своєї картки через додаток Приват24. Серед іншого, також зазначено, що строк позовної давності, при зверненні до суду, позивачем дотримано, оскільки згідно довідки доданої до позову, банком було перевипущено кредитну картку відповідача, строк дії якої становить до останнього дня 01.2023, а тому, строк позовної давності слід відраховувати з вказаної дати.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, разом з позовом надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції проти позову заперечував з підстав викладених у відзиві.

Відповідач до суду не з`явилася, про день розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши представника відповідача та вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

12.09.2011 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим між сторонами підписано договір (анкета заява (а.с. 13)) №б/н, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту (кредитка «Універсальна 55 днів пільгового періоду»), який в подальшому збільшився до 48 000,00 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Також 12.09.2011 відповідачем було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 14).

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті www.privatbank.ua.

Крім того, встановлено, що ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства з публічного на приватне та назву на Акціонерне товариства Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У відповідності до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про Акціонерні товариства» зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, пов`язаних зі зміною назви.

Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного правового регулювання.

За правилами статей 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статі 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 638 цього ж Кодексу, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При винесені рішення, надаючи оцінку обґрунтованості та доведеності заявленої позивачем суми заборгованості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В позовній заяві зазначено, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання, оскільки порушив строки повернення кредиту та сплати нарахованих процентів, внаслідок чого станом 28.07.2020 має заборгованість в розмірі 75 025,99 грн, з яких:

57 920,17 грн - заборгованості за простроченим тілом кредиту;

17 072,01 грн - заборгованості за простроченими відсотками;

33,81 грн - заборгованості за пенею, що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с. 5-10).

Частина 5 ст. 263 ЦПК України визначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом вище, у анкеті-заяві позичальника від 12.09.2011 визначено, що клієнт бажає отримати кредитну карту зі встановленим кредитним лімітом в розмірі 2 500,00 грн. Водночас у анкеті-заяві відсутні процентна ставка та умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В свою чергу, відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, вбачається, що за даним договором видано відновлювальну картку Master Card Mass з пільговим періодом 55 днів, у валюті гривня, з базовою ставкою 2,5% в місяць та встановлено розмір та формулу визначення пені.

Відповідно до наданої позивачем довідки, за період з 12.09.2011 по 21.08.2019 відповідачу було видано чотири кредитні картки, а саме: 1) № НОМЕР_1 від 12.09.2011 з терміном дії 06/15; 2) № НОМЕР_2 від 23.11.2011 з терміном дії 08/15; 3) № НОМЕР_3 від 06.02.2017 з терміном дії 09/20; 4) № НОМЕР_4 від 21.08.2019 з терміном дії 01/23.

Згідно п. 2.2. Постанови НБУ від 17.12.2003 «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Оскільки ОСОБА_1 пройшов ідентифікацію 12.09.2011, то при наступному перевипуску картки підписання нової анкети не здійснювалось.

Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що за картковим рахунком № НОМЕР_1 неодноразово змінювався кредитний ліміт, а саме: 12.09.2011 встановлено кредитний ліміт 500 грн та зменшено до 300 грн; 28.03.2012 збільшено до 490 грн; 28.10.2014 зменшено до 30 грн; 06.02.2017 зменшено до 0; 04.05.2017 збільшено до 500 грн; 24.05.2017 збільшено до 1000 грн; 23.08.2017 збільшено до 48000 грн; 14.07.2018 зменшено до 47685,43 грн; 20.07.2018 зменшено ліміт до 0,00 грн.

Так, виписка з карткового рахунку відповідача вказує, що отриманими картками відповідач активно користувався, грошові кошти використовував для власних потреб в межах розміру встановленого на карту ліміту, 18.12.2017, 01.11.2017 купівля продуктів, 03.11.2017 зняття готівки та 17.03.2017 переказ зі своєї картки через додаток Приват24, а отже, прийняв запропоновані банком умови щодо розміру кредитного ліміту.

Виписка з банківського рахунку - це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу.

Таким чином, відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальника.

Відповідно до Постанови Національного банку №705 від 05.11.2014 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем.

Матеріали справи не містять даних, щодо незаконного зняття коштів з використанням вищевказаних кредитних карток та незаконну видачу вказаних карток на ім`я ОСОБА_1 третім особам.

Водночас, посилання представника відповідача на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме з даною редакцією Умов та Правил розуміла відповідач ознайомився і погодився з ними, підписуючи 12.09.2011 заяву позичальника, а також те, що зазначені документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) є безпідставними, оскільки, як зазначалося вище, відповідач разом з анкетою-заявою 12.09.2011 підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Отже, надані банком довідку про умови кредитування та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах справи, суд розцінює як невід`ємну частину укладеного між сторонами договору.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості, який під час розгляду справи не був спростований відповідачем письмовими доказами, вбачається, що відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за наданим кредитом, що має своє відображення у здійсненому позивачем розрахунку за договором. Відповідне також має своє підтвердження у виписці по картковому рахунку, зокрема 11.07.2018 було здійснено переказ зі своєї карти НОМЕР_5 через додаток Приват24 на суму 3 600,00 грн.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, суд приходить до висновку, що заборгованість по простроченому тілу кредиту станом на 28.07.2020 складає суму 57 920,17 грн та заборгованість за простроченими відсотками 17 072,01 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Вимоги про стягнення з відповідача пені задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Судом встановлено, що відповідно до договору від 12.09.2011 відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку з подальшим перевипуском.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний Суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 справа №6-61цс14: «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.»

Судом встановлено, що строк останньої кредитної картки № НОМЕР_6 , яка використовувалася відповідачем для зняття готівки, здійснення розрахунків по оплаті товару через термінали, інших послуг визначено до останнього дня 09/20, тобто до 30.09.2020.

Факт користування відповідачем кредитними коштами з використання платіжного засобу - картки №88455 підтверджується випискою по рахунку та не спростовано відповідачем іншими належними доказами, а отже, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду з позовом (21.09.2020 дата поштового відправлення) в межах строку загальної позовної давності.

Однак, вбачається, що позивач пропустив спеціальний строк позовної давності 1 рік, щодо вимоги про стягнення пені в сумі 33,81 грн, оскільки останнє погашення кредиту відбувалося 11.07.2018, тоді як дата поштового відправлення позову 21.09.2020, тому у цій частині слід відмовити у задоволенні позову.

До посилань представника відповідача щодо неотримання, зазначених в позові, кредитних коштів, не підписання довідки про умови кредитування суд відноситься критично, оскільки вони спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами.

Підсумовуючи викладене, позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 12.09.2011 станом на 28.07.2020 в розмірі 74 992,18 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту 57 920,17 грн, заборгованість по процентах 17 072,01 грн.

Стосовно розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в розмірі 2 101,05 грн. (74 992,18 грн : 75 025,99 грн * 2 102,00 грн = 2 101,05 грн).

Керуючись ст. ст. 6, 7, 10, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг б/н від 12.09.2011 у розмірі 74 992,18 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 101,05 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів після його проголошення та може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду в строк і порядок, встановлений ст. ст. 354, 355 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: С.М. Афоніна

Повний текст рішення складено 15.03.2021.