16.03.2021 Справа № 756/347/21
Справа №756/347/21
Провадження №2/756/2852/21
16 березня 2021 року м. Київ
Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Тихої О.О.,
за участі секретаря судового засідання Сілантьєвої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,
Проте, на даний час розмір аліментів, який стягувався за вищезазначеним судовим наказом є недостатнім для утримання дитини, оскільки потреби ОСОБА_3 значно збільшились, що пов`язано з відвідуванням останньою дитячого садка та відповідними витратами з урахуванням цього.
Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Окрім доньки у неї на утриманні перебуває й інша малолітня дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною.
Таким чином, у зв`язку зі збільшенням матеріальних витрат на дитину, які пов`язані з тим, що донька відвідує дитячий садок, стрімким ростом цін, з метою забезпечення потреб дитини у збалансованому харчуванні, вітамінах, одязі та взутті, ліках, розвиваючій літературі, відвідуванні гуртків тощо, позивач просить стягувати щомісяця з відповідача аліменти у розмірі 3000 грн.
Ухвалою від 21.01.2021 року відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.
Позивач надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, не заперечувала проти заочного розгляду справи .
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подавав.
У зв`язку з повторною неявкою у судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03.04.2018 року стоони у справі є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Як вбачається з довідки від 26.11.2020 року неповнолітня ОСОБА_3 , 2018 року народження, відвідує Дошкільний навчальний заклад № 208 Оболонського району м. Києва з 01.09.2020 року.
За відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданими ГУ ДПС у м. Києві, дохід ОСОБА_1 у вигляді державної соціальної матеріальної допомоги за 2 та 3 квартал 2020 року становить 5160 грн.
Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
Оскільки відсутня імперативна заборона змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у певній твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, та навпаки).
А тому, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й інші норми, присвячені обов`язку батьків утримувати своїх дітей ( ст. 181 «Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину», ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
За приписами ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, що регулює сімейні правовідносини щодо утримання неповнолітніх дітей, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище сторін, а також те, що розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку значно менший, ніж розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який, у свою чергу, збільшується щокварталу, відповідач працездатний, не надав доказів того, що не може працювати та отримувати відповідну заробітну плату, а також відомостей про наявність в нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних дружини, батьків, з урахуванням закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, з метою забезпечення якнайкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з дня набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 (три тисячі) гривень щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до закону, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О. Тиха