Тарутинський районний суд Одеської області
Справа № 514/1208/20
Провадження по справі № 2/514/17/21
16 березня 2021 року смт Тарутине
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Тончевої Н.М.
при секретарі Чолак Я.П.,
розглянувши в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, -
Позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до відповідача, в якому просить:
припинити право на частку у спільному майні, що належить ОСОБА_3 , а саме на 53/400 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ;
визнати за ОСОБА_2 право власності на 53/400 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ;
Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року №514/315/17 визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на 159/400 частин садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою : будинок АДРЕСА_1 .
Крім того, у вказаному рішенні встановлено, що враховуючи положення статті 1241 ЦК України, обов`язкова частка ОСОБА_3 , як сина померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 у житловому будинку АДРЕСА_1 складає 1/4 частки від 53/100 частки, що дорівнює 53/400 частки.
На підставі вказаного рішення у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07 червня 2018 року за ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності зареєстровано 159/400 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Проте, ОСОБА_3 до теперішнього часу не звернувся до нотаріуса для оформлення належної йому частини спадщини. Місцезнаходження ОСОБА_3 позивачу не відоме, більше 10 років він у вказаному будинку не мешкає, своїм майном не цікавиться, не бере участі у його утриманні. Виділення в натурі належної ОСОБА_3 частки спільного майна не можливо.
Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з вказаним позовом до суду.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явилась. Надала суду заяву в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутністю. Не заперечує щодо розгляду справи у заочному порядку.
Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином.
На адресу суду від відповідача повернувся поштовий конверт з відміткою «адресат не проживает».
Крім того, відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному вебсайті судової влади України про виклик відповідача ОСОБА_3 до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив.
Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору.
Враховуючи, що позивачка не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року №514/315/17 визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 на 159/400 частин садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого за адресою : будинок АДРЕСА_1 (а.с.15-16).
Крім того, у вказаному рішенні встановлено, що враховуючи положення статті 1241 ЦК України, обов`язкова частка ОСОБА_3 , як сина померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 у житловому будинку АДРЕСА_1 складає 1/4 частки від 53/100 частки, що дорівнює 53/400 частки.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 127204960 від 12 червня 2018 року (а.с.17) підтверджується, що ОСОБА_2 на підставі рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 20 вересня 2017 року №514/315/17, належить на праві приватної спільної часткової власності 159/400 частки житлового будинку АДРЕСА_1 .
Технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.24-27) підтверджується технічна характеристика будинку, господарських будівель та споруд.
З довідки КП «Тарутинське районне бюро технічної інвентаризації» Тарутинської районної ради Одеської області №185 від 20 травня 2020 року вбачається, що виділення в натурі 53/400 частки житлового будинку АДРЕСА_1 спадкоємцем яких є ОСОБА_3 не вбачається можливим (а.с.34).
Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 Цивільного кодексу України (далі ЦК) всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із статтею 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.
Правовою підставою для припинення права на частку у спільному майні є стаття 365 ЦК, відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17 (пункт 43) звернула увагу на те, що стаття 365 ЦК свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, у пунктах 1-3).
Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 не може вважатися самостійною обставиною для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї).
Аналіз зазначеного дає підстави для висновку, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.
Окремо Суд звертає увагу, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В даних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність підстав для припинення права власності у спірному майні, про що вона повинна надати докази, при цьому, відповідач має зустрічний обов`язок довести ті обставини, які становлять основу його заперечень і спростовують відповідні вимоги.
Таким чином надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для припинення права власності на майно, що є у спільній частковій власності.
В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
Зокрема в даних правовідносинах спільне володіння і користування спірним майном є неможливим, дане приміщення є неподільним.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Водночас відповідно до статті 365 ЦК згоди особи, право якої на частку у спільному майні припиняється, на отримання компенсації за його частку не потрібно (позивачу лише необхідно внести вартість частки, право на яку припиняється, на депозитний рахунок суду).
Положення частини другої статті 365 ЦК щодо попереднього внесення позивачем вартості частки відповідача на депозитний рахунок суду спрямований на захист прав співвласника, щодо якого ухвалюється рішення про припинення права власності, шляхом гарантування отримання ним грошової компенсації вартості належної йому частки.
Враховуючи взаємовідносини, які склалися між сторонами, надані ними докази, особливості об`єкта, який є спільним майном, суд доходить висновку, що припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу, який протягом тривалого часу у спірному приміщенні не проживає, його станом не цікавиться, утримання не забезпечує, при цьому внесення позивачем коштів на депозитний рахунок суду гарантує отримання відповідачем компенсації вартості належної частини майна.
Виходячи з вищевикладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81,89, 128, 141, 223, 264, 265, 268, 272, 280-283, 288, 289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності задовольнити.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на 53/400 частки в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 53/400 частки в житловому будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Н.М. Тончева