Справа № 758/3109/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Петрова Д.В.,

при секретарі судового засідання Бурдун М.В.,

за участю

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійним та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в якій просила визнати недійсним договір позики, укладений 13.03.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13.03.2012 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 отримала у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80 000 грн. Позивач стверджує, що коштів від ОСОБА_3 фактично не отримувала, станом на 13.03.2012 року не усвідомлювала своїх дій та частково не могла керувати ними. Посилаючись на ч.1, ч. 3 ст. 225 Цивільного кодексу України, просить суд визнати договір позики від 13.03.2012 року недійсним та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 подав суду заперечення на позовну заяву, просив суд залишити позовну заяву без розгляду на підставі ч.3 ст. 44 у зв`язку із зловживанням позивачем процесуальними правами.

В судове засідання з`явилися позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 , позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав письмові пояснення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що 13.03.2012 року позивачем власноручно написана розписка, відповідно до якої ОСОБА_3 позичив ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 80 000 грн, які остання зобов`язалась повернути до 31.05.2012 року. Факт написання розписки позивач визнає.

У позовній заяві позивач зазначила, що через сімейні обставини а також після нещасного випадку, внаслідок якого вона зазнала важких тілесних ушкоджень, з грудня 2011 року її психологічний стан погіршився. Після виписки з лікарні позивач отримала рекомендації: нагляд у травматолога та психіатра. У зв`язку з цим стверджує, що станом на 13.02.2012 року (в тому числі при написанні розписки) не усвідомлювала значення своїх дій та частково не могла керувати ними.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Крім належності, допустимості та достовірності доказів, частиною 1 статті 80 ЦПК України визначено, що такі докази мають бути достатніми, тобто у свої сукупності дають змогу дійти висновку, зокрема, про наявність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та самостійно визначають розмір плати і порядок розрахунків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3, ч.5 ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивачем не доведено, що при укладенні договору позики від 13.03.2012 року не було додержано будь-яку з цих умов.

Згідно ч.1 ст.225 ЦК України Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. Відповідно до ч.3 ст. 225 ЦК України сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину.

Судом встановлено, що позивач не перебувала та не перебуває на обліку у лікаря психіатра. Також позивачем не надано жодного документа, з якого можна б було б зробити висновок про неналежний стан її психічного здоров`я або про її перебування на обліку у лікаря психіатра.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому є безпідставними.

Також позивачем були заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок укладення договору позики від 13.03.2012 року у розмірі 200 000 гривень на підставі ч.3. ст.225 ЦК України.

У зв`язку з тим, що в ході судового розгляду позовні вимоги щодо недійсності правочину не знайшли свого підтвердження, суд відмовляє також у вимогах щодо відшкодування моральної шкоди.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, а позивач, як інвалід 2 групи, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати слід віднести на рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 10, 12, 13, 76-80, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійним та відшкодування моральної шкоди - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

- позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 ;

- відповідач - ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Суддя Д. В. Петров