ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3579/21 Справа № 209/214/20 Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що з відповідачкою по справі - ОСОБА_5 він перебував у шлюбі з 20 червня 2008 року по 15 січня 2013 року. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу між ним та відповідачкою залишився проживати з матір`ю. На його утримання він сплачував аліменти в добровільному порядку, але в зв`язку з погіршенням матеріального стану не міг їх сплачувати регулярно і відповідачка звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини і хоча їй було відомо про наявність у нього другої дитини, вона не зазначила це у заяві до суду.

28 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська винесено судовий наказ по цивільній справі № 209/3724/19, згідно якого з нього, ОСОБА_1 стягнуті на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття. Відкрито виконавче провадження та з нього стягуються аліменти згідно судового наказу.

Крім того, позивач зазначив, що з 07 березня 2015 року він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 . Від шлюбу мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З червня 2019 року вони припинили подружні відносини з відповідачкою ОСОБА_4 і з того часу не мешкають разом. Син залишився проживати з матір`ю, і хоча він надавав матеріальну допомогу на утримання сина, відповідачка звернулась із заявою про стягнення аліментів до суду, так як вважає, що він недостатньо забезпечує дитину. Згідно судового наказу Дніпровського районного суду по цивільній справі № 209/3870/19 від 05 грудня 2019 року з нього, ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 21 листопада 2019 року до досягнення віку повноліття.

При зверненні до суду відповідачка не зазначила що він вже має на утриманні неповнолітню дитину і сплачує аліменти на утримання сина від попереднього шлюбу. І це в той час, як у нього погіршився матеріальний стан, він не може знайти постійну роботу, вимушений половину грошей, які заробляю при тимчасовому працевлаштуванні, віддавати на утримання двох дітей, не маючи змоги придбати для себе самі необхідні продукти харчування та предмети побуту. Крім того, його батьки є непрацездатними в силу віку мають тяжкі захворювання та потребують його допомоги на придбання медпрепаратів і він надає матеріальну допомогу, купує ліки. Зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини доходу на утримання кожного із синів не суперечить нормам матеріального права і в той же час є справедливим балансом між захистом прав неповнолітніх дітей.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем під час судового розгляду даної справи не було надано доказів на підтвердження обставин щодо зменшення розміру аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов до ОСОБА_3 , в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 залишити рішення буз змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою по справі ОСОБА_5 з 21 червня 2008 року (а.с.59) рішенням суду шлюб між сторонами було розірвано (а.с.6).

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.8).

28 листопада 2019 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська винесено судовий наказ по цивільній справі № 209/3724/19, згідно якого з нього, ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 листопада 2019 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

З 07 березня 2015 року він перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_4 . Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9).

Згідно судового наказу Дніпровського районного суду по цивільній справі № 209/3870/19 від 05 грудня 2019 року з нього, ОСОБА_1 стягуються аліменти в розмірі однієї чверті заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи стягнення з дня звернення до суду, тобто з 21 листопада 2019 року до досягнення віку повноліття (а.с.11).

Згідно наданих суду матеріалів, виконавче провадження, щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання сина на користь відповідача ОСОБА_3 відкрито 16 січня 2020 року. Виконавче провадження за заявою відповідачки ОСОБА_4 про стягнення з позивача аліментів на утримання сина було відкрито 02 березня 2020 року (а.с. 60).

Згідно копії довідки про реєстрацію та склад сім`ї № 1/8773 від 09.06.2020 року позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ним за даною адресою зареєстрований син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.98).

В судовому засідання було встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 зараз перебувають у шлюбних відносинах, мешкають разом та відповідач ОСОБА_4 перебуває у стані вагітності, що підтверджується копією обмінної карти (а.с.100-101)

Згідно акту про проживання КП КМР «УКОЖФ» від 10.06.2020 року, відповідач ОСОБА_4 дійсно фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.99).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 17 січня 2020 року позивачу ОСОБА_1 була подарована 2/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.61).

Згідно наданого суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, витягу щодо перетинання державного кордону України гр. ОСОБА_1 , встановлено, що позивач протягом періоду часу з лютого 2019 року по липень 2020 року кілька разів перетинав державний кордон України з Польщею, перебуваючи за кордоном протягом місяця -двох місяців у різні періоди (а.с.144).

Згідно наданих суду матеріалів, малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має хронічний діагноз з народження нейральна енцефалопатія 2 степеня, на сьогодні - 1 ступеня, в динаміці стоїть діагноз внаслідок перенатального ураження центральної нервової системи у вигляді спастичного парапарезу, акцент праворуч, що підтверджується копією витягу з амбулаторної карти (а.с.115-121, 123-131). За рекомендацією лікуючого лікаря, ОСОБА_6 займається футболом в ФК «Надія», що підтверджується довідкою за вих.№34 від 10.09.2020 року (а.с.132).

Згідно змісту позову, при зверненні до суду з заявами про видачу судового наказу про стягнення аліментів, відповідачки не зазначали, що їм відомо про наявність у нього ще однієї дитини яка знаходиться на його утриманні, що погіршило його матеріальний стан, оскільки алмінати стягуються із нього у розмірі, який перевищує розмір аліментів, встановлений ст.183 СК України розмір аліментів на двох дітей в розмірі однієї третини заробітку платника аліментів. Додатково зазначає, що він не може знайти постійну роботу, вимушений половину грошей, які заробляє при тимчасовому працевлаштуванні, віддавати на утримання двох дітей, не маючи змоги придбати для себе самі необхідні продукти харчування та предмети побуту. Крім того, його батьки: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є непрацездатними, в силу віку мають тяжкі захворювання та потребують його допомоги на придбання медпрепаратів і він надає матеріальну допомогу, купує ліки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем під час судового розгляду даної справи не було надано доказів на підтвердження обставин щодо зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України, 1. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; ч.1 ст. 182 доповнено п.3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; ч.1 ст. 182 доповнено п.3-2 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін.

Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів, а не зобов`язаний це зробити.

Проте, ні суду першої, ні апеляційної інстанції позивачем не було надано належних та допустимих доказів суттєвої зміни обставин з часу винесення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, які б слугували підставами для зменшення розміру аліментів.

Зменшення розміру аліментів без будь-яких підстав суперечить інтересам малолітньої дитини. Зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві посилається, як на підставу для зменшення розміру аліментів, на у нього погіршився матеріальний стан, він не може знайти постійну роботу, вимушений половину грошей, які заробляє при тимчасовому працевлаштуванні, віддавати на утримання двох дітей, не маючи змоги придбати для себе самі необхідні продукти харчування та предмети побуту. Крім того, його батьки є непрацездатними в силу віку мають тяжкі захворювання та потребують його допомоги на придбання медпрепаратів і він надає матеріальну допомогу, купує ліки.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не може взяти до уваги зазначені обставини. Із матеріалів справи не вбачається і позивачем не надано суду доказів на підтвердження обставин, передбачених ст.192 СК України, які б дали підстави для зміни розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги про те, що він сплачує аліменти ще на одну дитину, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки дана обставина не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Приймаючи до уваги, що позивач не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів районний суд обґрунтовано прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2021 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко