Справа № 755/4320/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Виниченко Л.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа: Акціонерне товариство «Альфа Банк» про визнання бездіяльності неправомірною, дій протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

установив:

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа: Акціонерне товариство «Альфа Банк» про визнання бездіяльності неправомірною, дій протиправним та зобов`язання вчинити дії.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2021 року цивільну справу № 755/4320/21 передано на розгляд головуючому судді Виниченко Л.М.

Ознайомившись зі змістом позову та доданими до неї матеріалами встановлено, що у відкритті провадження за позовною заявою слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до заявлених вимог позивач просить визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Юхименко О.Л. щодо ненадання боржнику копії постанов про відкриття виконавчих проваджень, визнати протиправними дії приватного виконавця Юхименко О.Л. щодо звернення стягнення на майно, зокрема, грошові кошти заявника та зобов`язати приватного виконавця скасувати стягнення на майно, зокрема, грошові кошти заявника.

В обґрунтування скарги заявник посилається на положення ст. ст. 447, 448 ЦПК України. Однак, застосування вказаних норм процесуального закону є помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно положень частини 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

За нормою частини 2 ст. 19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Цивільного процесуального кодексу України передбачено право сторони виконавчого провадження звернутися до суду зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, щодо порушення прав чи свобод стягувача або боржника у виконавчому провадженні.

Зі змісту скарги та доданих до неї матеріалів убачається, що ОСОБА_1 оскаржуються дії приватного виконавця Юхименко О.Л. по виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. від 09.06.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 20834 про стягнення з позивача заборгованості в сумі 26 577,32 грн. Отже, вказаний виконавчий документ не ухвалювався відповідно Цивільного процесуального кодексу України.

Юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх видання.

Згідно положень ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Тобто примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами у передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й рішення інших органів.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення у порядку цивільного судочинства, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного/приватного виконавця чи посадової особи органу державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

Як роз`яснено у пункті 6 абзацу 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі й під час виконання виконавчих написів нотаріуса. Такі скарги подаються до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява N 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Таким чином, враховуючи, що в даному випадку виконавче провадження в рамках якого оскаржуються дії приватного виконавця було відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, а не виконавчого документа, виданого судом на підставі судового рішення, ухваленого в порядку цивільного судочинства, позивач, як сторона виконавчого провадження в статусі боржника, має право звернутись до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів, а тому дана позовна заява не підлягає розгляду в суді в порядку цивільного судочинства.

Відповідно пункту 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного у відкритті провадження у справі слід відмовити.

На виконання вимог ч. 5 ст. 186 ЦПК України роз`яснити позивачу про право звернення до адміністративного суду із відповідним позовом.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 10, 19, 186, 260, 353, 354, 447 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця Юхименко Ольги Леонідівни, третя особа: Акціонерне товариство «Альфа Банк» про визнання бездіяльності неправомірною, дій протиправним та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про право звернутися із відповідним позовом до адміністративного суду у визначеному законом порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя