Номер провадження: 22-ц/813/5260/21
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Комлевої О.С.,

За участю секретаря Ющак А.Ю.

За участю позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1

-про визнання недійсним договору про надання правової допомоги, -

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

В серпні 2018 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 , в розмірі 25% вартості отриманого спадкового майна, як винагороду за виконану роботу, так як ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 отримала спадок у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та 2-х контейнерів: 3-х футовий контейнер під №5578 по вулиці Южна, 5-ти футовий контейнер під №5325 по вулиці Ринкова, що розташовані на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок».

Вимоги обгрунтовував тим, що 06 січня 2018 року між сторонами укладено договір про надання правової допомоги, а також до договору про надання правової допомоги, 06 січня 2018 року між сторонами укладена угода №2, якою визначений розмір адвокатської винагороди.

Зазначає, що оскільки він виконав свої обов`язки за договором, а відповідачка не розрахувалась в повному обсязі, тому був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

01.03.2019 року до районного суду від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому вона зазначила, що не отримала право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а тільки право власності на два контейнери та просила відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову. При цьому посилалась на те, що оформлення права на спадщину після винесення рішення для неї є невигідним.

18.03.2019 року до районного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив в якій зазначає, що ОСОБА_2 може успадкувала квартиру АДРЕСА_1 , так як рішенням суду заповіт визнано недійсним, а за рішенням. Окремо спадщину прийняти не можна, і в даному випадку спадщина на неї оформлюється нотаріусом.

Визнання недійсним заповіту надало ОСОБА_2 право власності на ці об`єкти.

01.03.2019 року до Київського районного суду м. Одеси від ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява в якій вона просила визнати недійсним абзац другий п. 2 Угоди №02 від 06.01.2018 року до Договору про надання правової допомоги №02 від 06.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: «Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплачує 25 % від отриманого спадкового майна, як винагорода за виконану роботу» та судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

Вимоги обгрунтовувала тим, що 06.01.2018 року між сторонами укладений договір про надання правової допомоги, а також до договору про надання правової допомоги, 06.01.2018 року між сторонами укладена угода №2, якою визначено порядок розрахунків. Зазначила, що за домовленістю вона сплачує 10 000,00 грн одноразовим платежем, а в разі позитивного результату ще сплачує йому 5% отриманого майна, яке було предметом позовної заяви, а саме трифутовий контейнер під № 5578 та п`ятифутовий контейнер під №5325.

При цьому зазначила, що угоду вона підписала не читаючи, а копію ОСОБА_1 їй не вручив.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання правової допомоги задоволено. Визнано недійсним абзац другий п.2 Угоди №02 від 06 січня 2018 року до Договору про надання правової допомоги №2 від 06 січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: «Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплачує 25% від отриманого спадкового майна, як винагорода за виконану роботу». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 768,40 гривень.

23.12.2019 року не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду ОСОБА_1 звернувся до Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою в якій просив скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, причини неявки суду невідомі.

ЇЇ представника ОСОБА_4 судова повістка доставлена на електронну адресу.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі просить скасувати рішенняКиївського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року та прийтяти постанову про задоволення позовних вимог, а саме:

- стягнути з ОСОБА_2 на користь адвоката Гузя Григорія Васильовича заборгованість за договором про надання правової допомоги від 06 січня 2018 року №02 у розмірі 25% вартості спадкового майна, що отримано ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та 2-х контейнерів: 3-х футовий контейнер під №5578 по вулиці Южна, 5-ти футовий контейнер під №5325 по вулиці Ринкова, що розташовані на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок», що складає 192 285,95 грн., а також судові витрати у розмірі 3 000 грн;

- у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним абзацу 2 п.2 Угоди від 06 січня 2018 року відмовити.

Зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а висновки викладені у судовому рішенні першої інстанції не відповідають обставинам справи, неповно з`ясовані обставини по справі.

Заявник посилається на те, що на час укладання договору коштів у ОСОБА_2 не було. За її проханням в угоді зазначено про розрахунок за виконану роботу «після отримання права на спадщину». Угодою від 06.01.2018 року визначений порядок , розмір і строки оплати.

Накладні витрати включають витрати на проїзд, збір інформації, тому висновок суду, щодо визнання недійсним «додаткової винагороди адвоката» є безпідставною. В договорі зазначена не додаткова винагорода, а оплата гонорару за роботу, відповідно до умов договору.

При укладанні договору від 06.01.2018 року сторони добровільно обумовили всі умови узгодили їх, а тому порушень основних засад здійснення правосуддя, при його укладанні, виконанні немає.

Посилається на те, що суд першої інстанції позбавив його права на отримання винагороди за працю, порушивши ст. 43 Конституції України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», так як ОСОБА_2 погодилась оплатити його роботу в сумі 25% від вартості спадкового майна. Ними підписаний Акт виконаних робіт. Звітом визначено розмір спадкового майна, а тому 25% - становить 192 285,95 грн. Експертне дослідження становить 3000,00 грн та відноситься до судових витрат.

Правова позиція Верховного Суду від 12.06.2018 року, яка застосована судом першої інстанції, не стосується даної справи. Дана справа стосується оплати винагороди за роботу, тому правовий висновок Верховного суду від 12.06.2018 року по справі №462/9002/14-ц застосуванню не підлягає.

Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин; не розглянув вимоги, що викладені в позовній заяві; позбавив його права на отримання винагороди за виконану роботу - поклав на нього, як інваліда ІІ групи, оплату витрат ОСОБА_2 , що є підставою для скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року.

Відзив до суду апеляційної інстанції не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що 06.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений Договір про надання правової допомоги №02, а також угода №2, згідно до яких адвокат надає юридичну допомогу на платній основі, а клієнт зобов`язується їх оплатити.

Сторони договору узгодили, що розмір гонорару адвоката визначається додатковою угодою.

Пунктом 1. договору передбачено, що адвокат захищає та представляє права та інтереси ОСОБА_2 в якості її представника при розгляді справи про спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та захист її майнових прав у судах та правоохоронних органах.

Відповідно до п.2 Громадянка ОСОБА_2 за надану правову допомогу, захист її інтересів в судах та правоохоронних органах при розгляді позовних заяв, клопотань, заяв та інших документів при розгляді питання про спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та захист її майнових прав, сплачує адвокату гонорар у відповідності зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за домовленістю сторін у розмірі 10 000 гривень в термін до 10.01.2018 року, як передоплата для сплати податків та накладних витрат.

Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_5 сплачує 25 % від отриманого спадкового майна, як винагорода за виконану роботу.

На виконання вищевказаного договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 гонорар у розмірі 10 000 гривень.

Предметом спору у даній справі є неналежне виконання зобов`язань за договором про надання юридичних послуг в частині оплати додаткової винагороди адвокату у розмірі 25 % від отриманого спадкового майна та стягнення відповідних сум у зв`язку з цим, а також визнання недійсним цього договору в частині умови про додаткову винагороду адвокату.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідача, позивача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до наступного.

Відмовляючи у позовних вимогах ОСОБА_1 та визнаючи недійсним абзац другий п.2 Угоди №02 від 06 січня 2018 року до Договору про надання правової допомоги №2 від 06 січня 2018 року за досягнення позитивного рішення у справі районний суд виходив з того, що така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) в розумінні ст.ст. 632, 903 ЦК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не становиться в залежність від фактично наданих послуг.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що включення в умови договору про надання юридичних послуг абз.2 в пункті 2 про винагороду адвокату за результат судового розгляду справи №521/20103/15-ц, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог, та переглядається судом апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладених у постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі N 2-383/2010 (провадження N 14-308цс18) зроблено висновок, що "стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню".

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі N 761/26815/17 (провадження N 61-16353сво18) зроблено висновок, що "недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 червня 2020 року в справі N 281/129/17 (провадження N 61-14661св19) зроблено висновок по застосуванню частини першої статті 203 ЦК України та вказано, що "під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім, більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із цивільно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у цивільно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних нормах".

У пункті 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі N 917/1739/17 (провадження N 12-161гс19) вказано, що "саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту".

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі N 753/11000/14-ц (провадження N 61-11сво17) вказано, що відповідно до частини першої статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України".

Судом встановлено, що 06.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги №2 за умови якого адвокат надає юридичну допомогу, захищає та представляє інтереси ОСОБА_2 в якості її представника при розгляді справи по спадкуванню майна після смерті ОСОБА_3 та захист її майнових прав у судах та правоохоронних органах.

06.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Угоду №2. Пункт другий якої передбачає, що після виконання обовязків по зазначеному договору, а саме отримання ОСОБА_2 права на спадщину після смерті ОСОБА_6 , сплатить 25% від отриманого спадкового майна.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31.05.2018 року позовну заяву ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Михайлова О.В., державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновська О.К., про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на контейнера, розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок» - задоволено.

Визнано заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 18 грудня 2012 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською Оленою Костянтинівною - недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_9 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою Оленою Володимирівною 28 серпня 2015року - недійсним.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою Оленою Володимирівною 28 серпня 2015року - недійсним.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , до ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ТОВ «Промтоварний ринок», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Михайлова О.В., державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Малиновська О.К., про визнання недійсними договорів про надання послуг по здійсненню торгової діяльності, визнання права власності на спадкове майно задоволено.

Визнано за ОСОБА_11 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 3-х футовий контейнер під № 5578 по вулиці Южна, 5-ти футовий контейнер під № 5325 по вулиці Ринкова, що розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок».

Визначено порядок виконання рішення суду, визначивши, що визнання права власності в порядку спадкування за законом на 3-х футовий контейнер під № 5578 по вулиці Южна, 5-ти футовий контейнер під № 5325 по вулиці Ринкова, що розташовані на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Промтоварний ринок» після набрання рішенням законної сили є підставою для укладення договорів про надання послуг по здійсненню торгової діяльності між ТОВ «Промтоварний ринок» та ОСОБА_11 .

За таких обставин ОСОБА_2 набула права на спадкове майно.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 5 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно -виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece, заява N 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з "гонораром успіху". ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного вище зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору передбачає сплату адвокату винагороду за виконану ним роботу у фіксованій сумі 25% від вартості спадкового майна.

Визначаючи недійсним пункт 2 Угоди №2 районний суд не врахував, що ця сума обумовлена сторонами у твердому розмірі (за отримання права на спадщину) та є складовою частиною гонорару адвоката Гузь Г.В.

Відповідачка не навела суду доводів, що такий розмір є нерозумним, неспівмірним із складністю надання адвокатських послуг ОСОБА_1 .

Матеріалами справи встановлено, що проведена оцінка майна на яке ОСОБА_2 набула право на спадщину, що становить:

-ринкова вартість житлової двокімнатної квартири загальною площею 58,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , з урахуванням ПДВ 878 792 (Вісімсот сімдесят вісім тисяч сімсот дев`яносто дві) грн або 34 720 $ дол. США

-ринкова вартість 3-х футового контейнер під №5578 по вул. Южна, що розташована на території ТОВ «Промтоварний ринок», з урахуванням ПДВ 164515,00 (Сто шістдесят чотири тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн або 6 500 дол. США.

-ринкова вартість 5-ти футового контейнер під №5325 по вул. Ринкова, що розташована на території ТОВ «Промтоварний ринок», з урахуванням ПДВ 253100,00 (Двісті п`ятдесят три тисячі сто) грн. України або 10000 дол. США.

З врахуванням вартості спадкового майна та умов договору судова колегія приходить до висновку, що 25% винагороди за виконану роботу адвоката становить 192 282,95 грн.

Доводи, що підпис під договором поставлено нею підпис не читаючи не є підставою для задоволення вимог щодо недійсності правочину.

Посилання ОСОБА_2 про те, що вона не бажає приймати спадщину на квартиру загальною площею 58,1 кв.м, за адресою: АДРЕСА_2 , оцінюється критично, оскільки не пов`язано з діяльністю адвоката ОСОБА_1 .

Враховуючи, що волевиявлення ОСОБА_2 щодо оплати 25% розміру винагороди за виконану роботу адвоката ОСОБА_1 ,Ю яка направлена на отримання нею права на спадок у вигляді Ѕ квартири та двох контейнерів, було свобідним, районний суд дійшов помилкового висновку, що сторони обумовили його результат роботи, як «гонорар успіху», а тому безпідставно визнав недійсним правочин в цій частині.

З урахуванням встановлених обставин, відсутні підстави вважати недійсним оспорюваний пункт 2 абз.2 договору додаткової винагороди адвокату за досягнення позитивного рішення у справі (у розмірі 25 % від отриманого спадкового майна ). Тому в цій частині судові рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові в цій частині.

Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, як інвалід ІІ групи, з ОСОБА_2 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 4 805,00 грн.

Неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, п.4 ч. 1 ст. 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, судова колегія ,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року скасувати та прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) заборгованість за договором про надання правової допомоги 192 285,95 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 3000,00 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору про надання правової допомоги залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН - НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 4 805,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення, в зв`язку з знаходженням судді Сегедт СМ. у відрядженні з 08.03 -12.03.2021 р. ( наказ № 2-к від 04.03.2021 року) та судді Комлевої О.С. у відпустці (Наказ № 24-в від 25.02.2021 року з 25.02 26.02.2021 року) та на лікарняному з 01 березня 2021 року), складено 15.03.2021 року

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

О.С.Комлева