КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/796/20
Провадження № 2/534/77/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 лютого 2021 року місто Горішні Плавні
Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю: секретаря судового засідання Похилої В.В., представника позивача Кириченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Горішні Плавні Полтавської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, про визнання частки в майні особистою приватною власністю та поділ спільного сумісного майна,
Позивач звернулася до суду з позовною заявою, якою просить визнати за нею право особистої приватної власності на 217/250 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Поділити спільне сумісне майно у вигляді 33/250 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на 33/500 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 за кожним. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, за час шлюбу ними була придбана квартира АДРЕСА_1 , ка була зареєстрована на ім`я відповідача. Вказана квартира була придбана за 144026 грн, однак більшу частину коштів, а саме у сумі 125009 грн, сплачених при придбанні квартири, надала позивач, які були отримані від продажу її власної квартири. З вказаних підстав вважає, що її частка у праві власності на квартиру складає 217/250, отже поділу підлягає 33/500 частини квартири.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 14.07.2020 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 жовтня 2020 року підготовче провадження було закрито, зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні по суті.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався, в зв`язку з чим, в судовому засіданні ухвалено проводити розгляд справи у заочному провадженні на підставі наявних у справі доказів.
Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що вона є працівником агентства нерухомості №1, і була присутня при оформленні договорів купівлі-продажу квартир АДРЕСА_3 та квартири АДРЕСА_4 і після отримання коштів за однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , вказані кошти були передані одразу продавцю квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 було додано до цієї суми суми близько 20 000 грн.
Свідок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 пояснили суду, що їх дочка мала на праві власності однокімнатну квартиру, яку вона продала для придбання трьох кімнатної квартири.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони з 21.11.2015 перебувають в зареєстрвоаному шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 10).
На підставі договору купівлі-продажу від 27.10.2016 ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1 за 144026 грн (а.с.18) . Згідно п. 11 вказаного договору Покупець на час укладення цього договору знаходиться у зареєстрованому шлюбі, його дружина згодна з укладанням цього договору.
Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.22).
Частиною 10 ст. 7 СК України передбачено, що кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 СК України).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю, при цьому тягар доказування, що вказане майно не належить до спільної сумісної власності, покладається на того з подружжя, хто набув спірне майно за кошти, що належали йому особисто.
У відповідності до п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання.
Таким чином, презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Як зазначає позивач, кошти у розмірі 125009 грн. були надані нею, які були, отримані від продажу належної їй на праві особистої приватної власності квартири.
Як убачається з договору купівлі продажу від 27.10.2016, позивач ОСОБА_1 дійсно продала належну їй квартиру АДРЕСА_6 за 125009 грн, та відповідно до п. 2 вказаного договору, відчужувана квартира належить продавцю на підставі договору дарування (а.с. 14-17).
При цьому, суд зауважує, що згідно положень п.2 ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіки є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.
Таким чином вказана квартира належала ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності.
Пояснення позивача щодо повного використання коштів від продажу зазначеної вище квартири на купівлю спірної квартири, суд вважає достовірними з огляду на те, що вказані договори купівлі - продажу квартир були вчинені в один день.
З огляду на наведене, суд вважає доведеним вкладення у придбання спільної квартири позивачем коштів у сумі 125009 грн, які належали їй особисто, у зв`язку з чим дійшов висновку про те, що 217/250 частки квартири належить позивачу на праві особистої власності.
Отже, поділу між сторонами підлягає 33/500 частки спірної квартири.
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Таким чином, суд вважає за потрібне здійснити поділ належних сторонам на праві сумісної власності 33/500 частки спірної квартири, визнавши за сторонами право власності на 33/500 частки цього майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З огляду на наведене, суд вважає за потрібне визнати спірну квартиру об`єктом спільної сумісної власності сторін, визнати за позивачем право власності на 217/250 частки майна та визнати за позивачем і відповідачем право власності на 33/500 частки квартири.
Також суд на підставі ст. 141 ЦПК України вважає за потрібне стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 57, 70 СК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, про визнання частки в майні особистою приватною власністю та поділ спільного сумісного майна - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на 217/250 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Поділити спільне сумісне майно у вигляді 33/250 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право власності на 33/500 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 за кожним.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2090,89 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості, які не оголошуються

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
Відповідач: Третя особа:ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; Орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, адреса: 39800, Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Миру, 24

Суддя Т.О.Куц