Дата документу 19.03.2021 Справа № 334/3746/18
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 334/3746/18 Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Провадження № 22-ц/807/685/21
УХВАЛА

19 березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі судді-доповідача Маловічко С.В., при вирішенні питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна у особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, 29.12.2020 року ОСОБА_1 направив до суду апеляційну скаргу, за якою не може бути відкрито апеляційне провадження, оскільки скаржником пропущено строк на подачу апеляційної скарги.

Оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції 16.08.2019 року. Повний текст судового рішення складено 27.08.2019 року. Апеляційна скарга подана до суду 29.12.2020 року, тобто, поза межами законодавчо визначеного строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення не було вручено у день його проголошення або складення, і до цього часу позивачем не отримано. Про існування оскаржуваного рішення позивач дізнався із державного реєстру судових рішень.

Втім, доводи скаржника про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.1 ч.2 статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі та призначено справу в судове засідання на 18.10.2018 року на 08-40 год. (а.с. 19).

У судовому засіданні, призначеному на 18.10.2018 року ОСОБА_1 був присутній особисто (а.с. 33).

Крім того, в судому засіданні, призначеному на 24.10.2018 року ОСОБА_1 також був присутній особисто (а.с. 37).

24.10.2018 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 38).

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 приймав участь в судових засіданнях, був належним чином повідомлений про розгляд справи та був обізнаний про існування вказаного судового провадження .

Апеляційна скарга направлена до суду ОСОБА_1 лише 29.12.2020 року, тобто через 1 рік та 4 місяці після ухвалення оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня вручення повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Положення статті 358 ЦПК України передбачають можливість поновлення строків на апеляційне оскарження після спливу річного строку з дня складання повного тексту рішення лише у випадку, коли особа не була залучена до участі у справі і не знала про розгляд справи, а також, коли мались непереборні обставини.

Між тим, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 був обізнаний про існування судового провадження та про розгляд справи в суді першої інстанції.

Втім, скаржник не зазначив непереборних обставин, які перешкоджали б йому подати апеляційну скаргу своєчасно, принаймні до спливу 1 року з дати ухвалення рішення.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду не мають правового значення при вирішенні питання про прийняття апеляційної скарги, оскільки така скарга подана після спливу одного року.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо при цьому не завдається шкоди самій суті права і переслідується легітимна мета за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами вимоги щодо строків оскарження судових рішень. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм в тому числі і процесуального законодавства.

Європейський суд з прав людини зазначав, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства, які призначені для належного відправлення правосуддя та забезпечення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Дія 97" проти України (заява № 19164/04) від 21 жовтня 2010 року, пункт 47).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Разом з тим, сторони у розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "Олександр Шевченко проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення особою, обізнаною про розгляд справи, а також враховуючи відсутність обставин, передбачених п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 358 ЦПК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті апеляційного провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16 серпня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна у особі Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди відмовити.

Справу повернути до суду першої інстанції.

Копію цієї ухвали надіслати особам, які беруть участь у справі, для відома.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття.

Суддя Запорізького

апеляційного суду С.В. Маловічко