З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
16 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Бараєва А. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -
В грудні 2020 року позивач ОСББ «Олександрія» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, посилаючись на наступні обставини.
ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 згідно договору дарування від 14.05.2001 року та співвласник багатоквартирного будинку в якому створено Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» (надалі по тексту - Об`єднання). Об`єднання являється балансоутримувачем і здійснює утримання та обслуговування будинку та прибудинкових території (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
Відповідач ОСОБА_2 по справі займає житлове приміщення-квартиру АДРЕСА_2 , та постійно в квартирі проживає, а ОСОБА_1 є власником даної квартири згідно договору дарування.
Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Відповідно до Протоколу загальних зборів № 1 від 22.06.2016 року, прийнято рішення про встановлення розміру щомісячних внесків, а саме: 3 грн. 444 коп. з 1-го квадратного метра, та відповідно до Протоколу загальних зборів від 22.04.2018 року, прийнято рішення про встановлення розміру щомісячних внесків, а саме: 5 грн. 00 коп. з 1-го квадратного метра котрий діє на момент подачі позову.
Відповідно до Статуту, відповідач який є власником багатоквартирного будинку, повинен був сплачувати внески щомісячно, відповідно до розміру щомісячних внесків, затверджених протоколом загальних зборів.
Проте відповідач не виконує належним чином та в повному обсязі своїх обов`язків та не сплачував за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У зв`язку з цим, за період з грудня 2016 року по 10 листопада 2020 року за ним утворилась заборгованість у розмірі 22 015 грн. 42 коп., що підтверджується довідкою особового рахунку квартири АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Разом сума заборгованості з врахуванням 3-х відсотків річних та інфляційних нарахувань становить - 10 009 грн. 30 коп.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Просили суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» заборгованість по внескам та платежем співвласників об`єднання із врахування розміру інфляційних збитків та три проценти річних від простроченої суми, що складає в сумі 32 024 грн. 72 коп., судові витрати в сумі 2 137 грн., саме судовий збір в сумі 2 102 грн., та 35 грн. 00 коп. за квитанцією про відправку лист-претензія та судові витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн. ( а. с. 1-3 ).
Ухвалою судді від 30 грудня 2020 року позовна заява Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги була залишена без руху ( а. с. 31-33 ).
Ухвалою судді від 09 лютого 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 59-60 ).
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні поштові повідомлення про вручення.
Відповідач ОСОБА_2 особисто отримала судову повістку на 16.03.2021 року про розгляд справи в Білоцерківському міськрайонному суді 22.02.2021 року, а відповідач ОСОБА_1 24.02.2021 року.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Заяв та клопотань від відповідачів на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлені відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не з`явилися в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду у відповідності до вимог чинного законодавства, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надали відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Ухвалою суду від 16.03.2021 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСББ «Олександрія» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
Встановлено, що відповідачу по справі ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , згідно договору дарування від 14.05.2001 року, що підтверджується листом КП КОР «Південне БТІ» від 16.06.2016 року за № 1245 ( а. с. 51 ), а відповідач ОСОБА_2 має реєстрацію за вищевказаною адресою з 22.11.2000 року, що підтверджується інформацією, яка надана суду з Відділу обліку та моніторингу про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ( а. с. 57 ).
Встановлено, що позивач ОСББ «Олександрія» є балансоутримувачем багатоквартирних будинків та надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо), відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Будинок за адресою: АДРЕСА_1 входить до складу ОСББ «Олександрія», що підтверджується наявним в матеріалах справи Статутом ( а. с. 39-44 ).
Вартість послуг з утримання будинку та прибудинкової території багатоквартирного будинку ОСББ «Олександрія» за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого головою правління ОСББ в 2016 році, вартість 1м2 загальної площі квартири - вартість послуг ( щомісячні внески ) становлять 3,444 грн. Тариф прийнято та затверджено на загальних зборах ОСББ «Олександрія» від 22.06.2016 року протокол № 1. Послуги, складаються з наступного: прибирання сходових кліток - 0,314 грн.; прибирання прибудинкової території - 0,275 грн.; вивезення та утилізація твердих побутових і негабаритних відходів - 0,240 грн.; технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем тепловодопостачання, водовідведення і зливної каналізації - 0,763 грн.; поточний ремонт конструктивних елементів, інженерних систем і технічних пристроїв будинку та елементів зовнішнього благоустрою - 0,947 грн.; освітлення місць загального коистування - 0,176 грн.; дератизація - 0,017 грн.; дезинсекція - 0,020 грн.; обслуговування димовентиляційних каналів - 0,033 грн.; технічне обслуговування ліфтів - 0,411 грн.; електропостачання ліфтів - 0,248 грн. ( а. с. 17 ).
Загальними зборами співвласників ОСББ «Олександрія» прийнято рішення, яким затверджено розмір внесків на управління багатоквартирним будинком ОСББ «Олександрія» - 5,00 грн/м2 загальної площі - для квартир другого - десятого поверхів та 4,38 грн/м2 загальної площі - для квартир першого поверху з 01.05.2018 року ( а. с. 46 ).
Встановлено, що відповідачі у зв`язку із невиконанням належним чином та в повному обсязі своїх обов`язків та не сплачуючи за послугу з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, за період з грудня 2016 року по 10 листопада 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 22 015 грн. 42 коп., що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою-розрахунком заборгованості по оплаті внеску на управління багатоквартирним будинком ОСББ «Олександрія» ( а. с. 19-20 ).
Отже, відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, користується послугами, які надаються позивачем, оскільки володіє спільним майном членів об`єднання.
Встановлено, що позивач ОСББ «Олександрія» повідомляло відповідача ОСОБА_1 про наявну заборгованість і пропонувало її погасити, про що свідчить направлення останнім листа-претензії щодо наявності заборгованості від 08.10.2020 року за вих. № 13 ( а. с. 24 ), який отримано відповідачем ОСОБА_2 31.10.2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням ( а. с. 22 ), але оплату суми боргу не було проведено.
Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами позивач наголошує на тому, що оскільки відповідачі ухиляються від погашення заборгованості за отримані послуг, які надаються ОСББ «Олександрія», позивач вимушений звернутися до суду про стягнення такої заборгованості з останніх в солідарному порядку.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч. 1 ст. 13 ЦПК України ).
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Частина 5 статті 81 ЦПК України зазначає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст. 1 Закону про ОСББ, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Діяльність об`єднань регулюється цим Законом, Цивільним, Житловим та Земельним кодексами України, іншими нормативно-правовими актами та статутом об`єднання, асоціації (ст. 3 Закону про ОСББ).
Відповідно до ч. 4 ст. 4 цього Закону основна діяльність об`єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об`єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об`єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов`язань, пов`язаних із діяльністю об`єднання.
За змістом ст. 10 Закону про ОСББ вищим органом управління об`єднання є загальні збори його членів, до виключної компетенції яких, зокрема, належить затвердження кошторису, балансу об`єднання та річного звіту; визначення розмірів внесків і платежів членами об`єднання. За результатами розгляду питань, віднесених до компетенції загальних зборів, приймається рішення, яке може бути оскаржено в судовому порядку.
Згідно ч. 5 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить якщо інше не встановлене договором або законом.
Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.
Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.
Згідно п. 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.
Такі ж вимоги передбачені в п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 року № 45.
Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 14.02.2018 року у справі № 462/6393/15-ц.
Така правова позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 № 712/8916/17 (14-448цс19 ).
Отже, суд приходить до висновку, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги.
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, відповідач ОСОБА_1 , як власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить на праві власності та сплачувати за утримання будинку, прибудинкової території.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
Як встановлено судом відповідач ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири, в якій мають зареєстроване місце проживання, окрім відповідача, ще одна особа, і що позивач ОСББ «Олександрія» надав послуги по утриманню будинку і споруд та прибудинкової території. З огляду на це відповідач ОСОБА_1 як власник квартири, в якій були отримані житлово-комунальні послуги, мав обов`язок оплатити позивачеві їхню вартість, однак, як встановлено судом з грудня 2016 року він жодного разу не оплачував за поставлені позивачем до квартири послуги, чим порушив його право, за захистом якого він звернувся до суду.
В свою чергу, відповідач не надав до суду доказів сплати ним вказаних коштів чи доказів того, що житло вибуло з власності або не є таким, який отримує надані ОББ «Олександрія» послуг.
Крім того, не проживання відповідача ОСОБА_1 у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності його реєстрації у цій квартирі не звільняє від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг, які були надані ОСББ.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
В свою чергу, вимоги позивача до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є такими, що не підлягають задоволенню, так як остання не є власником вищезазначеного майна, а реєстрація останньої в квартирі, яка належить відповідачу ОСОБА_1 не є підставою для стягнення заборгованості.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).
З огляду на те, що відповідач, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми.
Зазначена правова позиція міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 № 712/8916/17 (14-448цс19 ).
Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті внесків на утримання будинку і прибудинкової території, та за житлово-комунальні послуги за період з 01.12.2016 року по 10.11.2020 року, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Так, сума 3% річних за вказаний період становить 2 605,71 гривень ( період з 01.12.2016 року по 10.11.2020 року становить 1440 ( кількість днів ) х 3% ), яка підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, суд погоджується з розрахунком позивача, який доданий до матеріалів справи щодо суми інфляційних нарахувань в розмірі 7 403,64 гривень, де зазначена сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача враховуючи порушення з боку відповідача виконання зобов`язань по сплаті внесків на утримання будинку і прибудинкової території, та за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Водночас, позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості є такими, що не підлягають до задоволення.
Відповідно до ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Вимоги позивача в частині стягнення витрат в розмірі 35 гривень за квитанцією про відправку листа-претензії не підлягають задоволенню, так як такі вимоги в розумінні статті 133 ЦПК України не відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
З наданих суду представником позивача доказів, пов`язаних з оплатою правової допомоги, останнім було надано лише Договір № 2/Ц про надання правової допомоги від 06.10.2020 року та Акт про надання правничої допомоги до Договору № 2/Ц від 06.10.2020 року, укладеного 15.03.2021 року.
Однак, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), таких документів суду не надано.
Тому, враховуючи позиції, вищевикладені в постановах Верховного Суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог в частині відшкодування таких витрат.
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України).
У відповідності до п. 1 ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.
Тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСББ «Олександрія» судові витрати по справі, які складаються з судового збору у розмірі 2 102 гривень, понесення яких документально підтверджено ( а. с. 36, 37 ).
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 11, 322, 526, 625, 509, 901 Цивільного кодексу України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України, ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 76, 77, 81, 89, 128, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 22 015,42 гривень, 3% річних у сумі 2 605,71 гривень, інфляційні витрати у сумі 7 403,64 гривень та судові витрати у сумі 2 102 гривень, а загалом 34 126,77 гривень ( тридцять чотири тисячі сто двадцять шість гривень сімдесят сім копійок ).
В задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень та стягнення витрат в розмірі 35 гривень, понесених на відправку листа-претензії, - відмовити.
В задоволенні позовних вимог Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Олександрія» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_5 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ).
Повне заочне судове рішення складено 16 березня 2021 року.
Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов