Справа № 212/8100/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дехти Р.В., за участю секретаря судового засідання Колісник К.Е., представника позивача адвоката Шукюрова Р. С. огли, розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -

встановив:

05 листопада 2020 року до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області звернувся позивач ОСОБА_1 із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 1985 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з якою В 2000 році спільно приватизували двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка є спільною сумісною власністю подружжя. Позивач ОСОБА_1 має доньку від попереднього шлюбу яка є відповідачем у справі ОСОБА_2 , дружина позивача ОСОБА_3 також має сина від попереднього шлюбу. Досягнувши непрацездатного віку та погіршення стану здоров`я позивач ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3 вирішили запропонувати своїм дітям , позивач донці ОСОБА_2 , а його дружина своєму синові укласти договір довічного утримання на умовах отримання кожною дитиною подружжя окремо по Ѕ частини зазначеної вище квартири. Погодившись на пропозицію 10 серпня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та його донькою ОСОБА_2 договір довічного утримання, який був нотаріально посвідчений. Договором встановлено, що належна позивачу Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 перейшла у власність відповідачки у справі ОСОБА_2 , а вона у свою чергу прийняла зобов`язання надавати батькові позивачеві ОСОБА_1 догляд довічно, надавати побутові послуги , виконувати ремонті роботи , нести витрати на лікування позивача, щоденно забезпечувати продуктами харчування , вбирання та інше , про що зазначено в договорі, узгодженому сторонами під час його складання, однак після складання договору довічного утримання донька позивача ОСОБА_2 набувши право власності на частину квартири не виконувала жодного разу покладені на неї зобов`язання за умовами договору. Позивач ОСОБА_1 зазначив, що протягом 3 років за ним доглядає дружина, купує продукти самостійно та ходить у магазин , сусіди викликають лікаря . Відповідачка іноді виконувала прохання батька , однак повністю, до копійки брала з нього компенсацію витрачених нею коштів незважаючи на обов`язок надання матеріального забезпечення у розмірі 700 грн. щомісяця за умовами договору, хоча цього не робила жодного разу. Отримавши право власності на Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 відповідачка жодного разу не сплатила витрати на комунальні послуги. На претензії позивача його донька ОСОБА_2 йому відкрито повідомила, що отримана частка квартири їй не потрібна і тому виконувати зобов`язання за договором не має наміру, добровільно розірвати договір наміру не має. На підставі зазначеного ОСОБА_1 звернувся до суду та просить в судовому порядку розірвати договір довічного утримання від 10 серпня 2017 року , укладений між ним, ОСОБА_1 та донькою ОСОБА_2 , який було посвідчено державним нотаріусом другої криворізької нотаріальної контори Тимошиною О.В., повернувши у його власність Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12 листопада 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 11 грудня 2020 року, однак його проведення було відкладено на 11 січня 2021 року та 09 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 09 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду на 09 березня 2021 року.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Шукюров Р.С. підтримав заявлені позивачем вимоги та просив їх задовольнити .

Відповідачка ОСОБА_2 до суду не з`явилась, до початку розгляду справи, саме 04 березня 20021 року, вхідний номер №6265/21, надала письму заяву відповідно якої просила суд розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала та заперечувала проти їх задоволення.

Так, відповідно статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні, під час розгляду справи досліджено надані позивачем письмові докази , заслухано пояснення представника позивача адвоката Шукюрова С.О. , допитано свідків й встановлено , що 10 серпня 2017 року сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, який було посвідчено державним нотаріусом другої криворізької нотаріальної контори Тимошиною О.В.та зареєстровано в реєстрі № 2-2021. За умовами договору ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 належну йому на праві приватної власності Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_4 у свою чергу прийняла на себе зобов`язання утримувати ОСОБА_1 довічно , а у разі втрати здоров`я також довічно. За умовами договору ОСОБА_2 (набувач за договором) прийняла на себе такі обовязки :

- надання побутових послуг (надання перукарських послуг, вологе прибирання квартири - один раз на тиждень, прання та прасування білизни один раз на десять днів) виконання ремонтних робіт помешкання Відчужувача;

-витрат на придбання для Відчужувача лікарських засобів на підставі виданих лікарями рецептів та на його лікування;

-забезпечення надання Відчужувачеві медичної допомоги удома лікарями загального профілю, а також лікарями - спеціалістами (діагностичне обстеження, процедури, маніпуляції, уколи, масаж та ін.);

-щотижневого забезпечення Відчужувача продуктами харчування шляхом організації їх доставки за місцем його проживання та оплати їх вартості;

-організації щоденного триразового харчування Відчужувача;

-забезпечення Відчужувача вбранням,

а також зберігаючи в довічному користуванні ОСОБА_1 кімнату площею 15,5 кв.м. квартири за АДРЕСА_1 . Також договором передбачено розмір матеріального забезпечення відчужувача у розмірі 700 грн. щомісячно , що підлягає індексації.

2.1.Набувач зобов`язаний поховати Відчужувача у випадку його смерті.

За позивачем ОСОБА_1 як за відчужувачем за договором закріплено право вимагати своєчасного та повного здійснення утримання догляду щодо себе від Набувача

ОСОБА_2 згідно договору та вимагати розірвання договору та повернення переданого майна у разі невиконання або неналежного виконання Набувачем своїх обов`язків.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила , що відповідачка ОСОБА_2 більше року не приходить до батька, допомогу за позивачу ОСОБА_1 надають в тому числі і сусіди.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що з листопада 2020 року відповідача ОСОБА_2 взагалі не бачив у батька ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно до ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно приписів ст.746 Цивільного кодексу України відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених зобов`язанням (неналежне виконання).

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання.

Так як відчужувачем ставиться вимога про розірвання договору довічного утримання за підставами невиконання набувачем взятих на себе обов`язків, а відповідачка визнає вказані обставини, що відповідно до ст. 82 ЦПК України не потребує доказуванню. Суд приходить до висновку про порушення прав позивача, як відчужувача за договором довічного утримання, та про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині розірвання договору довічного утримання.

Відповідно до п. 1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Враховуючи наданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання від 10 серпня 2017 року, підлягають задоволенню, оскілок відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконувала свої обов`язки за договором та у зв`язку із визнанням відповідачем позовних вимог позивача про розірвання договору довічного утримання.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89,133, 141, 258-259, 263-265,279, 354 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задовольнити повністю.

Розірвати договір довічного утримання від 10 серпня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що посвідчений державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори Тімошиною О.В., зареєстрований в реєстрі № 2-2021.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , 20 лютого 1939 місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Повне рішення складено 18 березня 2021 року.

Суддя Р. В. Дехта