ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2021 року м. Кропивницький

справа № 396/1633/20

провадження № 22-ц/4809/354/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Дуковського О.Л. (суддя-доповідач)

суддів Дьомич Л.М., Письменного О.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан».

Розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2020 року, та на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2020 року у складі головуючого судді Русіної А.А., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживача, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» про захист прав споживача.

У позовній заяві посилалася на Конституцію України, Закон України «Про захист прав споживача», Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закон України «Про інформацію».

Просила суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10.11.2020 вказану позовну заяву залишено без руху.

В мотивувальній частині вказаної ухвали суду зазначено, що позивач вважаючи себе споживачем при зверненні із позовом до суду у відповідності до ст.175 ЦПК України зобов`язана була викласти зміст позовних вимог та обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено і чим підтверджується існування між сторонами правовідносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», а ОСОБА_1 всупереч ст.. 175 ЦПК України такого обгрунтування не надала.

Суд першої інстанції з посиланням на те, що позивач не довела існування між сторонами правовідносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», вона має сплатити судовий збір за подання позовної заяви у розмірі та в порядку визначеному Законом України «Про судовий збір».

На виконання вимог вказаної ухвали суду позивач подала клопотання в якому просить прийняти позовну заяву та відкрити провадження у справі і звільнити її від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Мілоан» про захист прав споживача визнано неподаною та повернуто позивачу, з підстав не виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху і не усунення недоліків позовної заяви.

Не погоджуючись із вказаними ухвалами суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані ухвали суду та передати справу до суду першої інстанції для відкриття провадження у справі.

Вважає, що вказані ухвали суду прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що вона від сплати судового збору за подання позовної заяви звільнена на підставі спеціального закону, а також на всіх стадіях судового процесу.

Законом України «Про захист прав споживачів» звільнені споживачі від сплати судового збору за подання позову, визначивши, що ця пільга надається з метою захисту споживачам їх порушених прав.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21.01.2021 відкрито апеляційне провадження у справі.

Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху в частині сплати судового збору та обгрунтування позову.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що при поверненні заяви позивача з підстав несплати судового збору судом першої інстанції невірно були застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їхніх прав.

Як вбачається із позовної заяви позивач посилається на порушення її прав як споживача з боку відповідача ТОВ «Мілоан», просила суд зобов`язати відповідача вчинити певні дії.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до відповідача щодо укладення кредитного договору і вважає, що порушено її права як споживача.

Таким чином, правове регулювання позову і свій статус визнала сама позивачка.

У позовній заяві позивач посилається на те, що звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, позивач не погоджується із тим, що має сплачувати судовий збір за подання позовної заяви.

Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає меж своєї дії, однак аналіз його положень дає підстави для висновку, щодо відносин, які регулюються цим Законом, відносяться також і правовідносини, які випливають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Суд першої інстанції не врахував та безпідставно поклав на позивача, який звернувся до суду із позовом про захист прав споживача, обов`язок зі сплати судового збору та помилково визнав його позовну заяву неподаною і повернув її.

Про інші недоліки позовної заяви на які послався суд в мотивувальній частині ухвали від 10 листопада 2020 року про залишення позовної заяви без руху в резолютивній частині ухвали, що оскаржується суд не зазначив.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга на підставі ст. 379 ЦПК України підлягає задоволенню, а ухвали суду - скасуванню із направленням матеріалів справи до того ж суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 395, 381- 384 ЦПК України, суд , -

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2020 року та ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.Л.Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний