Провадження № 2/337/194/2021
ЄУН № 337/4528/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя

у складі головуючого судді Кучерук І.Г.

з участю секретаря Карташевої І.В.

представника позивача Попової К.Р.

представника відповідача Благодіра Р.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом у якому вказала, що вона має загальний стаж 38 років 01 місяць; за професією - 34 роки 04 місяці; у цеху - 35 роки 04 місяці; в умовах впливу шкідливих факторів - 35 років 04 місяців.

Працювала з 28.07.1978 року по 19.12.2012 рік у ливарному цеху в комплексній бригаді машиністів крана металургійного виробництва у відділенні по виробництву виливниць, і з 19.12.2012 року по 30.11.2013 рік - прибиральником виробничих приміщень. У травні 2016 року ливарний цех був виведений із складу ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» та введений до складу ТОВ «Ливарно-механічний завод».

Відповідно Висновку ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 25.05.2020 року, протокол №394 позивачу було встановлено основне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пило токсичний бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С, загострення середнього ступня важкості. Легенева недостатність третього ступеня. Хронічне легеневе серце, НК-першої стадії. 2. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом в поєднанні з тадикулонейропатіє з вираженими статико-динамічнимі гашеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, дистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу, остеарттрозу у поєднанні х пер артрозом ліктьових та нннх суглобів, осте артрозу дрібних суглобів кистей. 3. Нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху).

Супутнім діагнозом є - гіпертонічна хвороба 2 стадії, ступінь 2, т-егтензивне серце, ангіопатія сітківки обох очей. Дифузних кардіосклероз, іронічний гастродуоденіт, фаза нестійкої ремісії, хронічний холецистит, фаза нестійкої ремісії, ДЕП 1 ст. з астено-невротичним синдромом. Факсклероз обох очей. Гіперметропія слабкого ступеня обох очей. Пресбіопія обох очей.

Згідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією, встановлена друга група інвалідності безстроково. Ступінь втрати професійної працездатності - 80%.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 11.03.2019 року, професійне захворювання вникло в результаті наявності на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва ПАТ «ЗАПОРІЖСТАЛЬ» ОСОБА_1 шкідливих виробничих факторів.

Згідно довідки до Акту МСЕК протипоказана тяжка фізична праця, стато-динамічні навантаження, огляд профпатолога, сімейного лікаря, пульмонолога, невролога, лора, стаціонарне лікування 1-2 рази на рік, санаторно- курортне лікування.

Отримане професійне захворювання спричиняє позивачу як фізичну біль, так і моральні страждання, оскільки і біль і страждання є невід`ємні один від одного. Моральна шкода, завдана в результаті професійного захворювання, є сукупністю тих моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками як фізичні страждання, пов`язані з перенесенням сильного та виснажливого фізичного болю, що пов`язаний із професійним захворюванням, і якого позивач вже ніколи не позбутися, моральні переживання за подальших стан свого здоров`я, душевні страждання, пов`язані з перенесеним відчуттям приниження, оскільки її визнано особою з інвалідністю, переживання, пов`язані з пережитим відчуттям незадоволеності, оскільки своїм часом позивачка розпоряджатися в повній мірі не може у зв`язку із необхідністю проходити тривалий курс лікування, приймати цілу купу ліків пожиттєво, переживання, пов`язані з тим, що позивачка не може виконувати свої звичайні повсякденні обов`язки та приділяти необхідну увагу сім`ї. Через вплив графітного впливу, у ОСОБА_1 постійна задуха, а отже необхідно при приступах приймати ліки (беродуал) для нормалізації дихання, біль у суглобах, різке погіршення зору, порушення слуху, через що необхідно використовувати слуховий апарат.

Просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 200000 грн.

Ухвалою від 06.11.2020 року було відкрито провадження по справі, та визначена форма розгляду справи за правилами спрощеного провадження, з повідомленням та викликом сторін.

07.12.2020 року представником відповідача надано суду відзив на позовну заяву у якому вказано, у тому числі, що позивач, згідно з наказом № 1377 від 17.07.1978 року, була прийнята на роботу до цеху ізложниць машиністом крану металургійного виробництва та приступила до роботи з 28.07.1978 року. В даному цеху позивачка неодноразово переводилась машиністом крану металургійного виробництва на різні дільниці(перевідні записки від 01.11.1978 року, 01.11.1990 року, 20.01.1992 року, 20.10.1995 року, 10.02.1997 року, 27.09.2000 року). В даному цеху позивач працювала машиністом крану металургійного виробництва з 28.07.1978 року по 19.12.2012 року.

З 15.04.2002 року позивачем було оформлено пенсію на пільгових умовах.

З 19.12.2012 року позивач переведена прибиральником виробничих приміщень згідно з наказом № 2353 від 20.12.2012 року.

22.11.2013 року позивач подала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію. Наказом № 1427 від 29.11.2013 року позивача було звільнено з роботи за його заявою в зв`язку з виходом на пенсію з 30.11.2013 року.

При прийомі на роботу позивач була ознайомлена з умовами праці, що умови праці є важкими та шкідливими. Позивач погодився з даними умовами праці.

Відповідач повідомляв позивача при прийомі на роботу та переведенні про наявність в нього права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору. Доказом такої обізнаності є той факт, що позивач скористалась правом на вихід на пенсію на пільгових умовах пенсія призначена 15.04.2002 року. Про дану обставину свідчить відмітка на першій сторінці трудової книжки доданої позивачем до позивної заяви.

Як вбачається, позивач був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на його робочому місці, та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу.

Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, в зв`язку з чим допускався відповідачем до роботи.

Факт допуску позивача до роботи свідчить про те, що позивач був визнаний придатним для роботи за професією слюсарем по ремонту металургійного обладнання/машиніст крану металургійного виробництва. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, рекомендації відносно Позивача про необхідність проходження додаткових обстежень або лікування відповідач від медичного закладу, що проводив періодичні та позачергові медичні огляди, не отримував.

Тобто, протягом роботи позивача та на момент його звільнення з роботи, відсутні будь які докази наявності в нього професійних захворювань.

Позивач був ознайомлений з умовами праці, які відносяться до шкідливих, та свідомо вирішив працювати в таких умовах.

Позивач працював на роботах, передбачених «Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, при обчисленні стажу роботи, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах». Списки затверджуються Кабінетом Міністрів України. Віднесення до Списків провадиться за результатами атестації робочих місць.

Позивач добровільно приступив до виконання трудових обов`язків, від дорученої роботи Позивач не відмовлявся, про те що при виконанні роботи створювалася виробнича ситуація небезпечна для його життя або здоров`я Позивач адміністрацію відповідача не повідомляв.

В процесі трудової діяльності Позивач забезпечувався санітарно-побутовими приміщеннями, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту відповідно до галузевих норм, молоком.

З вищенаведеного вбачається, що протягом роботи на підприємстві відповідача, відсутні докази наявності у позивача професійного захворювання. Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мав жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи в зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я.

Слід зазначити, що позивачем до позовної заяви не надано жодного доказів того, що він тривалий час хворіє, відсутні будь-які первинні медичні документи (виписки, довідки і т.д.) за період роботи у відповідача. Надані ним виписка стосуються лише періоду 2019-2020 року.

Однак, вже 2019 році позивач звернувся до ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» де в неї було встановлено наявність професійного захворювання.

В подальшому, за результатами розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) Форми П-4 від 11.03.2019 року.

Згідно з п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 11.03.2019 року (далі Акт), внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з неякісним проведенням ТОВ «ВІТАЦЕНТР» періодичних медичних оглядів, що виразилось у несвоєчасному інформуванні роботодавця щодо наявності у хворої протипоказань до роботи за професією. Згідно з п. 3.8. Колективного договору, прийнятого на конференції трудового колективу «Товариство не несе відповідальність за стійке погіршення стану здоров`я працівників, що спричинило втрату працездатності, в тому числі часткову, в результаті роботи понад установлений період в шкідливих і особливо шкідливих умовах праці, на посадах і професіях, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення за Списками № 1, № 2, затвердженими відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до п. 19 Акту, відсутні особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи.

Однак позивачем до матеріалів справи надано не повний екземпляр Акту. Як вбачається з наданої позивачем копії, одним із членів комісії, а саме ОСОБА_2 підписав даний акт з окремою думкою. Позивач ухилився від надання суду повної версії акту та приховав інформацію, що міститься в окремих думках членів комісії.

Згідно з окремою думкою ОСОБА_2 :

Незгода члена комісії ОСОБА_2 зі змістом п. 16 Акту полягає у наступному. Як вбачається з доданих документів «Картка працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду» за 1999-2011 роки, оформлених за результатами періодичного медичного огляду працівників ПАТ «Запоріжсталь» ОСОБА_1 при огляді лікарем-невропатологом пацієнта, остання скарг неврологічного характеру не пред`являла. При об`єктивному огляді відхилень не було виявлено.

Звертаємо увагу суду, що підставою для допущення або не допущення працівника до роботи, є саме довідка про проходження працівником періодичного медичного огляду в якій зазначено про придатність або не придатність працівника до виконання певної роботи. Інших підстав для допуску або не допуску до роботи за станом здоров`я чинне законодавство не передбачає.

Позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, згідно з якими позивач був визнаний придатним до роботи за професією. Скарг на стан здоров`я від позивача не надходило. Жодної інформації, щодо виявлення початкових стадій професійних захворювань, довідки не містять.

В усіх цих довідках про результати періодичного медичного огляду позивача, відсутні рекомендації відносно Позивача про проходження додаткових обстежень або лікувань не надавались. Більш того у зазначених актах відсутні застереження щодо виконуваної роботи Позивачем та обмеження щодо придатності до роботи.

З вищенаведеного вбачається, що протягом роботи на підприємстві відповідача, відсутні докази наявності у позивача професійного захворювання. Відповідач отримував відповідні медичні висновки про придатність позивача для виконання дорученої йому роботи і, відповідно, не мав жодних правових підстав для відсторонення позивача від роботи в зв`язку з невідповідністю його виконуваній роботі за станом здоров`я.

Саме на підставі позитивних результатів медичних періодичних обстежень позивач була допущена до подальшої роботи.

В п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) Форми П-4 від 17.02.2020 року (далі Акт) встановлено, що у роботодавця були відсутні правові підстави для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів.

Про свій дійсний стан здоров`я знає лише особа та лікар, що здійснює лікування даної особи. Дана інформація є лікарською таємницею. Відповідач мав можливість отримати інформацію про стан здоров`я працівника лише за наслідками періодичних медичних оглядів працівника.

Як вбачається, матеріали справи не містять доказів того, що позивач колись заперечував результати періодичних медичних оглядів та повідомляв роботодавця про невідповідність їх результату його дійсному стану здоров`я. Позивач взагалі не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я.

Професійне захворювання не з`являється раптово. Воно починається задовго до його встановлення та має тривалий перебіг з наростанням симптомів.

Позивач не дбав про особисту безпеку і здоров`я та своєчасно не повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, про необхідність проведення позачергового медичного огляду. Під час періодичних медичних оглядів позивач не повідомляла про діагностовано в неї захворювання, внаслідок чого лікарі не проводили додаткових обстежень.

Вищенаведене свідчить, що позивач свідомо приховував від лікарів, що проводили періодичні медичні огляди, та від відповідача наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, яке в подальшому стало причиною втрати ним працездатності.

Тобто, позивач, знаючи про погіршення стану свого здоров`я та приховуючи дану інформацію від роботодавця та медичної комісії, свідомо погіршував стан свого здоров`я.

Як би позивач своєчасно повідомив роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, то було б можливо уникнути втрати позивачем працездатності.

Таким чином, позивач знаючи про дійсний стан свого здоров`я, свідомо приховав дану інформацію від відповідача та добровільно погодився працювати в шкідливих для здоров`я умовах. Наслідком цього є часткова втрата позивачем працездатності та його моральні страждання.

Тому однією з суттєвих причин втрати працездатності позивача є його власні дії.

Позивачем в позовній заяві про наявність моральних страждань зазначено лише загальними фразами та взагалі не зазначено, які саме дії/бездіяльність Відповідача призвели до моральних страждань Позивача та не визначено причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою.

До позовної заяві, Позивач не надав жодного доказу отримання моральної шкоди, спричиненої саме діями/бездіяльністю Відповідача.

Вважає позовну заяву необґрунтованою та безпідставною, а позовні вимоги, з урахуванням фактичних обставин справи, є такими, що не підлягають задоволенню.

02.02.2021 року до суду від представника позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог у якій просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену внаслідок професійного захворювання у розмірі 200000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові, та просили їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача, позов не визнав з мотивів викладених у відзиві.

Суд, розглянувши надані документи, вислухавши пояснення, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, встановив наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судом встановлено, що згідно з наказом № 1377 від 17.07.1978 року, ОСОБА_1 була прийнята на роботу на підприємство відповідача до цеху ізложниць машиністом крану металургійного виробництва, 19.12.2012 року переведена прибиральником виробничих приміщень, та наказом № 1427 від 29.11.2013 року була звільнена з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію(а.с.19-20, 67-69, 76, 77, 78-79).

Позивачка ОСОБА_1 неодноразово переводилась машиністом крану металургійного виробництва на різні ділянки(а.с. 70-75).

Відповідно до інформаційної довідки ГУ Держпраці у Запорізькій області, про умови праці на ОСОБА_1 від 23.11.2017 року за № 08/03.2-24/7710, вказано, що за показниками робоче місце слід вважати з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці(а.с.15-18, 95-98).

Медичним висновком лікарсько експертної комісії ДУ «Український НДІ промислової медицини» м. Кривий Ріг від 07.02.2019 року, протокол за № 240, у ОСОБА_1 встановлено захворювання професійного характеру за місцем роботи в несприятливих умовах праці ПАТ «Запоріжсталь»(а.с.13-14).

Відповідно до висновку ЛЕК ДУ «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини» від 25.05.2020 року, протокол №394, у ОСОБА_1 встановлено основне професійне захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень третьої стадії (пило токсичний бронхіт третьої стадії, емфізема легень третьої стадії), група С, легенева недостатність третього ступеня. Хронічне легеневе серце, НК-першої стадії. Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-переферичним ангіодистонічним синдромом в поєднанні з тадикулонейропатією з вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, дистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Нейросенсорна приглухуватість другого ступеня (з помірним зниженням слуху)(а.с.10-11).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою П-4, затвердженого 11.03.2019 року, професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло в наслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь»(а.с.25-27, 99-100).

Згідно Довідки до акту огляду МСЕК від 08.04.2019 року, ОСОБА_1 встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням і встановлено 60% втрати професійної працездатності (а.с. 23).

Відповідно до виписок епікризу із медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_1 у період з 2017 року по 2020 рік, неодноразово проходила стаціонарне лікування с приводу захворювання(а.с. 28-47).

Згідно Довідки до акту огляду МСЕК від 30.03.2020 року, ОСОБА_1 встановлена друга група інвалідності за професійним захворюванням і встановлено 80% втрати професійної працездатності (а.с. 12, 24).

Відповідно до карток умов праці, у ливарному цеху ПАТ «Запоріжсталь» встановлені відповідні пільги і компенсації, з якими ОСОБА_1 була ознайомлена(а.с. 81-94).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Таким чином суд приходить до висновку, що професійне захворювання позивача виникло з вини відповідача.

Посилання відповідача щодо відсутності його вини в отриманні позивачем професійного захворювання, суд вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються дослідженими документальними доказами, а твердження про наявність в діях позивачки грубої необережності, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Посилання відповідача на те, що позивачка була обізнана про можливість впливу шкідливих факторів, самостійно та за власним бажанням прийняла рішення про необхідність працювати саме на такій посаді, на думку суду, не знімають відповідальності з відповідача за незабезпечення максимально безпечних умов праці та не позбавляють позивача права на отримання відшкодування спричиненої моральної шкоди.

При цьому суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що позивач самостійно з власної ініціативи продовжувала довгий час працювати у важких умовах праці, тим самим з власної ініціативи допускала погіршення свого здоров`я, оскільки це не звільняє роботодавця від виконання ним обов`язку щодо створення безпечних та нешкідливих умов праці, забезпечення яких покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», згідно з ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року № 1-рн/2004 констатує, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв`язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв`язку між попередніми умовами.

За змістом ч. 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст. 1167, 1168 ЦК України.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов`язані з ними фізичні, емоційні переживання і моральні страждання, потреба у лікуванні, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, докладання додаткових зусиль для організації свого життя і наслідків, що наступили, суд вважає, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково, із розрахунку 1000 грн. за кожен відсоток втрати професійної працездатності, та приймаючи до уваги встановлення 2 групи інвалідності, 80% втрати професійної працездатності, тривалості страждань, суд встановлює суму відшкодування у розмірі 40000 грн.

Оскільки позивач, по даній категорії справ, звільнена від сплати судового збору при подачі позову, то відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 12, 89, 141, 229, 279, 263, 264, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»(м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) моральну шкоду у зв`язку з отриманням професійного захворювання у розмірі 40000(сорок тисяч) гривень, без урахування утримання податку з доходів і зборів.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь»(м.Запоріжжя, вул. Південне шосе, буд. 72, ) на користь держави судовий збір у розмірі 420(чотириста двадцять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 16.03.2021 року.

Суддя: