ЄУН 174/801/20
н/п 2/174/43/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2021 року м.Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Борцової А.А.,

з участю: секретаря Килинчук Л.Л.,

представника позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на майно, що було придбано під час шлюбу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з зазначеним позовом, вказуючи, що шлюб між нею та відповідачем було укладено 28.08.2004 року, під час шлюбу в них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є неповнолітньою та проживає і зареєстрована разом з позивачкою. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.09.2020 року, шлюб між ними розірвано.

Під час шлюбу, за їхні спільні кошти, ними було придбано майно, яке, в силу закону, є їхньою спільною сумісною власністю, а саме: легковий автомобіль «Mitsubishi Lancer», 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , який було придбано у липні 2019 року, попередня вартість якого, відповідно до відомостей, розміщених на офіційних Інтернет сайтах, з яких проводяться електронні продажі транспортних засобів, станом на сьогоднішній день складає близько 80000,00 грн. Крім того, 16.09.2020 року, відповідач, за їх спільні кошти придбав та оформив на своє ім`я квартиру АДРЕСА_1 . Сума, за яку було придбане це житло, їй невідома, але, відповідно до відомостей, що розташовані на Інтернет сайтах, на яких розміщуються об`яви фізичних осіб про продаж нерухомого майна у м. Вільногірську Дніпропетровської області, вартість аналогічної квартири у м. Вільногірську складає не менше 90000,00 грн.

Оскільки ніяких домовленостей та договорів щодо спільного майна, зазначеного вище, між нею та відповідачем не укладалось, позивачка вважає, що вони мають спільні майнові права та спільні майнові обов`язки щодо спірного автомобіля та квартири, які було ними придбано в шлюбі, в рівних частках.

На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 70, 71 СК України, позивачка просить визнати за нею право власності на майно, що було придбано разом з відповідачем за спільні кошти під час шлюбу, а саме: на 1/2 частку легкового автомобіля «Mitsubishi Lancer», 2010 року випуску, чорного кольору, реєстраційний номер № НОМЕР_1 та 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача на її користь всі понесені нею судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи в суді.

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки.

Ухвалою суду від 16.03.2021 року судом прийнято відмову позивачки ОСОБА_3 від частини заявлених позовних вимог, а саме визнання за нею права власності на 1/2 частку легкового автомобіля «Mitsubishi Lancer», 2010 року випуску, реєстраційний номер № НОМЕР_1 , провадження у справі в цій частині закрито.

Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, але за участю її представника адвоката Шевчука О.М.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , підтримав в повному обсязі, та просить позов задовольнити. Пояснив, що вказана квартира була придбана відповідачем під час перебування у шлюбі за спільні кошти подружжя, а оскільки на час розгляду справи шлюб між сторонами вже розірвано та спірна квартира зареєстрована на ім`я відповідача, позивачка з метою захисту свого права власності бажає встановити своє право на частку у спільному майні подружжя.

Відповідач позов визнав, пояснив, що дійсно перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, який на даний час розірвано. Незадовго до розірвання шлюбу, за домовленістю з позивачкою продав машину та придбав спірну квартиру. Вважає, що квартира придбана не за спільні кошти подружжя, однак доказів на обґрунтування цих обставин не має, тому не заперечує проти визнання за позивачкою права власності на Ѕ спірного житла. Заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки судових витрат по справі, оскільки ним під час розгляду справи відшкодовано позивачці вартість Ѕ частини автомобіля.

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, факт знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі та його розірвання підтверджується копією свідоцтва про одруження, згідно з яким ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 28.08.2004 року (а.с. 6), який розірвано згідно рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 23.09.2020 року, рішення набрало законної сили 24.10.2020 року. (а.с. 8-11)

Згідно копії свідоцтва про народження, сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с.7)

Згідно копії свідоцтва від 16.09.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільногірсьокого міського нотаріального округу Дніпропетровської області, на підставі акта про проведені електронні торги, складеного начальником Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Ляшенком Ю.Ю. 02.09.2020 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.09.2020 р., ОСОБА_2 належить на праві приватної власності трикімнатна квартира АДРЕСА_1 . Вартість житла на час його придбання становить 186900,00 грн. (а.с. 33, 34)

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до п. п. 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст.368 ЦК, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири, жилі й садові будинки.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 726/1606/17 наголосив, що розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя, таке майно залишається їх спільною сумісною власністю.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 28.08.2004 року по 24.10.2020 року перебували у шлюбі, під час якого відповідачем 16.09.2020 року було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 , оскільки вказане нерухоме майно набуто подружжям під час шлюбу, то воно є їх спільною сумісною власністю, однак право власності на це нерухоме майно зареєстровано за відповідачем, частки дружини та чоловіка у вказаному майні є рівними, оскільки інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, відповідач позовні вимоги у цій частині визнав у повному обсязі, що не суперечить обставинам справи та закону, тому позов підлягає задоволенню, а за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину спірної квартири.

При вирішенні питання про відшкодування судових витрат позивачки, суд виходить в наступного.

Як встановлено в судовому засіданні спірна квартира, яка є предметом поділу була придбана 16.09.2020 року за 186900,00 грн. (а.с. 33), Ѕ частки цієї квартири становить 93450,00 грн., тобто при визначенні ціни позову, яка не була відома позивачці на час звернення з позовної заявою, суд бере до уваги встановлену під час судового розгляду справи ціну половини вартості квартири, що становить 93450,00 грн.

Згідно п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто ставка судового збору за позовну вимогу про визнання права власності на Ѕ частинну квартири становить 934,50 грн., при цьому позивачкою сплачено при подачі позову 850,00 грн. (а.с. 1)

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов визнано відповідачем під час судового розгляду справи, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, понесені позивачкою і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 850 грн. 00 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Крім того з відповідача слід стягнути 84,50 грн. недоплаченого судового збору на користь держави.

На підставі ст.ст. 60-63, 69-71 СК України, 325, 368, 370, 372 ЦК України та керуючись ст.ст. 12, 81, 133, 141, 247, 263- 265, 268, 279 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності на майно, що було придбано під час шлюбу - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована в АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований в АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності подружжя на вказану квартиру.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 850 грн. 00 коп. понесених позивачкою судових витрат у виді сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 84 грн. 50 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 731-ІХ від 18.06.2020 року, під час дії карантину, суд за заявою учасників справи поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст рішення складено 19.03.2021року.

Головуючий - суддя: підпис А.А.Борцова