Справа №489/4899/20
Провадження №2/489/561/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Мотивуючи свої вимоги тим, що в листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання заповіту, складеного 16.06.2014 її дідусем ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 недійсним, справа № 489/7372/15. 19 березня 2020 року до спільного розгляду з первісним позовом, судом був прийнятий його позов до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту ОСОБА_4 від 16.06.2014, недійсним. Ухвалою суду від 19.03.2020 затверджено мирову угоду по справі № 489/7372/15 та, зокрема, п. 3 мирової угоди, зобов`язано його виплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію за частку квартири АДРЕСА_1 у розмірі 6000,00доларів США. Після виконання ним умов, з дотриманням викладених у п. 3 даної мирової угоди, вищевказана квартира переходить у власність ОСОБА_1 . На виконання умов мирової угоди, він передав ОСОБА_3 грошову компенсацію за частку спірної квартири у розмірі 6000,00 грн., що підтверджується розпискою. Після чого, він звернувся до реєстраційної служби з метою реєстрації за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Проте, йому було відмовлено з тих підстав, що ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.03.2020 про затвердження мирової угоди не дає змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Ухвалою суду від 20.01.2021, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що в листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 в якому просила визнати недійсним заповіт, складений 16.06.2014 за життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь відповідача та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковим Артемом Михайловичем.

19 березня 2020 року Ленінським районним судом м. Миколаєва прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на нерухоме майно для спільного розгляду з позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.03.2020, затверджено мирову угоду, укладену 19.03.2020 між позивачем ОСОБА_3 , відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 , на наступних умовах:

1. Відповідач ОСОБА_2 відмовляється від свого права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , спадкування якої здійснюється відповідно до заповіту, складеного 16.06.2014 за життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її користь та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковим Артемом Михайловичем, зареєстрованого в реєстрі за № 338, за умови визнання за позивачем ОСОБА_3 та третьою особою, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 права спільної часткової власності на вказану квартиру в рівних частках по 1/2 за кожним.

2. В свою чергу, позивач ОСОБА_3 відмовляється від свого права спільної часткової власності на 1/2 частку однокімнатну квартири АДРЕСА_1 , на користь третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 за умови отримання від нього грошової компенсації такої частки у розмірі 6000,00 (шість тисяч) доларів США.

3. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 в рахунок відшкодування позивачу ОСОБА_3 вартості 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , сплачує 19.03.2020 ОСОБА_3 грошову компенсації у розмірі 6000,00 (шість тисяч) доларів США.

4. Сторони цієї мирової угоди, які діють свідомо, добровільно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились, що з моменту визнання та затвердження цієї мирової угоди судом із закриттям провадження у справі та виконання ОСОБА_1 умов, з дотриманням викладених в пункті 3 даної мирової угоди, однокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2 , переходить у власність ОСОБА_1 .

5. Позивач ОСОБА_3 та третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_1 у повному обсязі відмовляються від своїх позовних вимог за заявленими позовами у справі № 489/7372/15-ц, що є підставою для закриття провадження у справі.

6. Сторони цієї мирової угоди засвідчують, що після виконання мирової угоди вони не матимуть між собою будь яких неврегульованих майнових питань та претензій щодо майна, яке є предметом даної мирової угоди та заповіту складеного 16.06.2014 за життя ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Барсковим Артемом Михайловичем і зареєстрованого в реєстрі за № 338.

7. Сторони цієї мирової угоди стверджують, що умови мирової угоди не порушують прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

8. Сторони домовилися, що судові витрати, понесені ними з розгляду цивільної справи № 489/7372/15-ц, одна одній не відшкодовують.

9. Сторони підтверджують, що викладені умови цієї мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті мирової угоди.

Роз`яснити, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Затверджена цією ухвалою мирова угода набирає чинності після набрання ухвалою суду законної сили.

Провадження у цивільній справі № 489/7372/15-ц закрито.

Ухвала суду набрала законної сили 07.08.2020.

19 березня 2020 року ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6000 доларів США за Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , згідно затвердженої мирової угоди по цивільній справі № 489/7372/15-ц, що підтверджується розпискою від 19.03.2020 (а.с 9).

Позивач в своєму позові зазначає, що він звернувся до реєстраційної служби з метою реєстрації за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Проте, йому було відмовлено з тих підстав, що ухвала Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.03.2020 про затвердження мирової угоди не дає змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно з Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 14.09.2020, ОСОБА_1 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки подані ОСОБА_1 документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 3 та ч. 4 ст. 12, ч. 1 та ч. 2 ст. 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України, гарантовано непорушність права власності та заборону позбавлення цього права чи обмеження у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У випадку, якщо особа, яка вважає себе власником майна, не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб, то відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України права такої особи підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права власності на належне цій особі майно. При цьому, предметом доказування у справах за позовом про визнання права власності, становлять обставини, які підтверджують це право.

Тобто, подання відповідного позову про визнання права власності можливе не лише у випадку оспорювання або невизнання такого права іншою особою, а і у випадку наявності претензій у третіх осіб стосовно цього права.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України та ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», право власності та інші речові права на нерухомі речі підлягають обов`язковій державній реєстрації.

Згідно правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-11085св12, викладеній в ухвалі від 11.05.2012 p., рішення про визнання права власності, прийняте в порядку ст. 392 ЦК України, не породжує право власності, а підтверджує право власності, яке вже виникненню на підставі закону або договору, а тому відсутність реєстрації рішення суду як правовстановлюючого документа в органах державної реєстрації не впливає на правовий статус об`єкта нерухомості.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що правовими підставами для державної реєстрації є відповідне рішення суду або його скасування.

Отже у разі добровільного не проведення реєстрації права власності на власника нерухомого майна, останній не позбавлений права оспорити саме дії або бездіяльність державного реєстратора.

Як вбачається з матеріалів справи, державним реєстратором прав на нерухоме майно з Департаменту надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради Луканіною М.А., позивачу було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , оскільки подані ОСОБА_1 документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. При цьому, приймаючи таке рішення державний реєстратор керувався ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно.

За такого суд приходить до висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права.

Положеннями статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «18» березня 2021 року.