Справа № 236/133/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.,

за участю секретаря Олійник С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лиманської об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради про встановлення факту належності документа, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2021 до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту належності документа, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно(а.с.1-6).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, просить розглянути цивільну справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що надала до суду відповідну заяву (а.с.30).

Відповідач - представник Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи, в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу в його відсутності, рішення прийняти на розсуд суду (а.с.31-32).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Липове, Краснолиманського району, Донецької області, помер батько позивача ОСОБА_3 , що підтверджується копією запису акта про смерть № 30 від 06.08.1999 (а.с.11-12,14 -15).

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно, яке складається з земельної частки(пай), розміром 7,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Краснолиманське» та яка належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ДН № 0043403, виданого 11.02.1997 Краснолиманською міською Радою народних депутатів, на підставі розпорядження голови № 415 від 20.09.1996. Сертифікат зареєстровано 11.02.1997 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 3429 (а.с.16).

Відповідно до вимог цивільного законодавства, роз`яснень постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 "Про судову практику у справах спадкування" пункт 1 - відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі- ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Згідно ст. 524 ч. ч.1, 2 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Спадкування за законом має місце тоді, коли воно не змінено заповітом.

Спадкодавець ОСОБА_3 до смерті спадковим майно не розпорядився, заповіт не залишив.

Статтею 529 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями першої черги за законом є діти, чоловік (дружина), батьки померлого.

В період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Дані дії повинні бути здійсненні на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 , згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963, тобто вступила в управління та володіння спадковим майном, була дружина спадкодавця та відповідно мати позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою від 26.11.2020, складеною старостою Рідкодубівського старостинського округу (а.с.18).

Спадкові права після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 як спадкоємець першої черги за законом, юридично не оформила, оскільки вважала себе фактично власницею спадкового майна.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Біленьке, м. Краматорська, Донецької області, померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 14.10.2002, актовий запис № 193 (а.с.13).

Після смерті ОСОБА_4 залишилося спадкове майно, яке складається з: земельної частки(пай), розміром 7,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Краснолиманське» та яка належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ДН № 0043402, виданого 11.02.1997 Краснолиманською міською Радою народних депутатів, зареєстрованого 11.02.1997 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 3428;

земельної частки(пай), розміром 7,84 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі(на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Краснолиманське» та яка належала померлому на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), серії ДН № 0043403, виданого 11.02.1997 Краснолиманською міською Радою народних депутатів, зареєстрованого 11.02.1997 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 3429, яка належала померлому ОСОБА_3 у спадщину яку спадкодавець ОСОБА_4 прийняла але юридично не оформила своїх спадкових прав.

Позивач, як донька спадкодавця, є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , згідно із ст. 549 ЦК УРСР 1963, тобто вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою від 26.11.2020, складеною старостою Рідкодубівського старостинського округу(а.с.18).

Тобто фактично, на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном, а тому враховуючи цивільне законодавство, яке діяло на час відкриття спадщини, а саме ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР він вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини

свідоцтво про право на спадщину.

Спадкові права після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач як спадкоємець першої черги за законом, юридично не оформила, оскільки вважала, що фактично є власником спадкового майна.

На теперішній час державним нотаріусом позивачу відмовлено в видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки позивачем не підтверджений факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, на теперішній час втрачено правовстановлюючий документ на ім`я спадкодавця ОСОБА_4 , а саме сертифікат на право на земельну частку (пай), серії ДН № 0043402, виданого 11.02.1997 Краснолиманською міською Радою народних депутатів, зареєстрованого 11.02.1997 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 3428, а також у зазначеному сертифікати невірно вказане прізвище померлої, замість « ОСОБА_4 » вказано « ОСОБА_5 », що позбавляє позивача можливості оформлення своїх спадкових прав та прийняття спадщини за законом.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб.

Відповідно до п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_4 , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном(а.с.18).

Встановлення факту прийняття спадщини має для позивача юридичне значення, оскільки від встановлення цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, від яких залежить вирішення питання щодо оформлення її спадкових прав.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», при наявності умов для отримання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. А у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно пунктів 10,11,12 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах від 20.02.1996 № 11 про затвердження "Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" право на земельну частку (пай) громадянина посвідчується сертифікатом за формою, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 N 801 ( 801-95-п ) "Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)". Сертифікати на право на земельну частку (пай) громадянам України видаються відповідною районною державною адміністрацією (виконавчим комітетом міської Ради). Відновлення втрачених сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадиться тими районними державними адміністраціями (виконавчими комітетами міських Рад), які здійснювали їх видачу. Втрачені сертифікати (у разі, коли їх знайдено) або зіпсовані бланки сертифікатів анулюються в установленому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 05.06.2003 № 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. 17 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України від 25.10.2001 № 2768-III сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;.

У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «При розгляді справи про встановлення відповідно до п.6ст. 273 ЦПК України факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення».

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Однак чинним законодавством не встановлений чіткий термін для отримання зазначеного свідоцтва - «Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини». Відповідно отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем строком не обмежена і таке право не припинилося внаслідок його смерті.

Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

При цьому в положенні п. 3.1 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про встановлення факту належності документа, встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно.

Керуючись ст. ст. 529, 548-549 ЦК УРСР, ст.ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, ст. 12, 13, 81, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Біленьке Краматорського району Донецької області, сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0043402, який видано на ім`я « ОСОБА_4 » 11.02.1997 Краснолиманською міською радою народних депутатів і зареєстровано 11.02.1997 у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай).

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкового майна, яке залишилось після смерті її матері - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та складається із земельних часток (паю) розміром 7.84 та 7.84 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі ( на місцевості), що перебували у колективній власності КСП «Краснолиманське».

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , та складається із:

земельної частки (паю) розміром 7.84 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі ( на місцевості), що перебувала у колективній власності КСП «Краснолиманське», сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0043403, виданий 11.02.1997 Краснолиманською міською радою;

земельної частки (паю) розміром 7.84 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж в натурі ( на місцевості), що перебували у колективній власності КСП «Краснолиманське», сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДН № 0043402, виданий 11.02.1997 Краснолиманською міською радою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в Донецький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст рішення складений 15.03.2021.

Суддя -