Справа № 482/157/21
Номер провадження 2/482/294/2021
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 березня 2021 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Демінської О.І., секретар судового засідання Єфімова О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між позивачем і відповідачем укладено 30.10.2012 р. кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі: надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за вказаним договором у останньої утворилася заборгованість перед позивачем, розрахунок якої додано до позову.
Ухвалою суду від 15.02.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду без повідомлення (виклику) сторін.
Сторони у судове засідання не викликалися, але були повідомлені про дату та час розгляду справи.
У відповідності з вимогами ст. ст. 178, 279 ЦПК України, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, у зв`язку з відсутністю клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Правом подання відзиву на позов відповідач не скористалася.
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне .
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно частин 1, 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.
Виходячи з вимог статей 526 і 527 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79, ч. 1 ст. 80 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно з Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка містить підписи представника позивача та відповідача у справі - ОСОБА_1 , між ними 30.10.2012 р. укладено договір на отримання кредитних коштів від АТ КБ «ПриватБанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
У цій заяві йдеться про наявність згоди ОСОБА_1 з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, відомості щодо яких у вказаному договорі відсутні.
У Анкеті-заяві позичальника від 30.10.2012 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про виплату процентів за користування кредитними коштами та наслідки порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Факт отримання кредитних коштів відповідачем підтверджено випискою по рахунку
Відповідно до пунктів 1.2.5, 1.2.6 Умов надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови), доданих до позовної заяви, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобов`язання за Договором, на вимогу Банку відповідач зобов`язався достроково виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), і оплатити винагороду Банку (а.с. 40).
Згідно до положень п. 1.5.20 вказаних Умов, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна» (за їх різновидами) визначаються відсоткові ставки за користування кредитними коштами позичальниками Банку.
Проте, як Умови надання банківських послуг, так і Тарифи обслуговування кредитних карток «Універсальна» (за їх різновидами) не містять підпису відповідача ОСОБА_1 , який би підтвердив погодження сторонами вказаних умов та положень.
З дослідженого судом розрахунку заборгованості ОСОБА_1 , наданим до суду позивачем, слідує, що Банк нарахував заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, з посиланням на Умови та правила надання банківських послуг.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.10.2012 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів нарахування на прострочений кредит та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом укладення кредитного договору між сторонами на умовах, вказаних позивачем у позові, бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про заборгованість по процентам нарахованими на прострочений кредит, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати, як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети.
У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг «ПриватБанк», тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про тіло кредиту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Як вбачається з виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за період з 27.11.2012 року по 23.10.2020 року, остання активно користуючись отриманою нею кредитною карткою, строк дії якої на момент звернення до суду із позовом не сплинув, здійснювала платіжні операції, направлені як на витрату кредитних коштів, так і на їх повернення та поповнення карткового рахунку (особисті погашення через Термінал самообслуговування, електронний банкінг, погашення третіх осіб - перерахування грошових коштів на картковий рахунок)
Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків на прострочений кредит банк посилався на вимоги ст. 625ЦПК України, згідно частини другої якої, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
За змістомч.2ст. 625 ЦК Українинарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. ст.1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Доказів того, що відповідач прострочила виконання по сплаті отриманих нею від Банку коштів, суду не надано. Заборгованість за кредитним договором, укладеним між сторонами, на момент звернення до суду із позовом відсутня.
Підстави для стягнення процентів, вказаних позивачем у розрахунку заборгованості відповідача, які нараховані за прострочення кредиту за правилами ст. 625 ЦК України, відсутні. Право їх нарахування у позивача на момент звернення до суду із позовом не виникало.
Таким чином, виходячи з того, що в судовому засіданні не доведено належними і допустимими доказами наявності зобов`язань у відповідача перед позивачем за кредитним договором по сплаті відсотків, а сплата по тілу кредиту здійснена нею у повному обсязі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у обсязі, пред`явленому позивачем, не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст.. 258-259, 263-265, 268, 273, 274-279, 354 ЦПК України, суд,
У задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду через Новоодеський районний суд Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення складено 17 березня 2021 року.

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області О.І. Демінська