ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 697/2326/20
Провадження № 22-ц/821/339/21
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Бородійчука В.Г., Єльцова В.О.

за участю секретаря: Анкудінова О.І.

учасники справи:

заявник: ОСОБА_1

заінтересована особа: Канівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 адвокатом Гончаруком Андрієм Володимировичем на ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2020 року (ухвалену в приміщенні Канівського міськрайонного суду Черкаської області під головуванням судді Колісник Л.О., повний текст ухвали виготовлений 24 грудня 2020 року) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Канівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в :

21 грудня 2020 року ОСОБА_2 в особі свого представника адвоката Гончарука А.В., зазначивши в якості заінтересованої особи: Канівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області звернулася до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила суд встановити факт, що заявниця є за національністю німкенею.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в Алтиарикському районі Ферганської області Узбекистанської РСР у місцях позбавлення волі та примусу до праці Головного управління лагерів НКВС СРСР, що підтверджується свідоцтвом про народження. Вказує, що її матір ОСОБА_4 за національністю німкеня. Батько, зі слів матері за походженням німець і після звільнення з концтабору працелагерів Головного управління лагів НКВС СРСР виїхав до Німеччини. Зазначає, що все своє життя вона відчуває себе німкенею, притримується німецьких традицій, розмовляє та читає на рідній мові.

На даний час, вказує ОСОБА_1 , вона постійно проживає в Україні, але має родичів по лінії матері з міста Гіссен Німеччини.

Зазначає, що встановлення факту німецького походження необхідне їй для визнання певних фактів, та реалізації особистих прав, власної національної ідентифікації та можливості підтвердження культурних та родинних стосунків з родичами з Німеччини, проте її звернення до різних державних установ України та інших держав про визнання певних фактів, а також її звернення до Канівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області із заявою щодо зміни національності в її актових записах до позитивного результату не призвели, у зв`язку з чим вона змушена була звертатися до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із даною заявою про встановлення юридичного факту, в якій просила встановити факт, що вона за національністю є німкенею.

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2020 року у відкритті провадження по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Канівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про встановлення факту, що має юридичне значення відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження у цивільній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що заява, подана представником заявниці адвокатом Гончаруком А.В. про встановлення факту належності до національності не підлягає судовому розгляду в порядку окремого провадження.

В апеляційній скарзі, поданій 13 січня 2021 року, представник апелянта адвокат Гончарук А.В., вважаючи оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена із порушенням вимог процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, при невірно зроблених судом висновків, які не відповідають обставинам справи, просив суд скасувати ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2020 рокута направити справу до Канівського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали неправильно прийшов до висновку, що на даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність і відмова від фіксації національності в офіційних документах, що посвідчують особу та актових записах цивільного стану і відповідних свідоцтвах ДРАЦС повністю відповідає статті 24 Конституції України, яка гарантує рівність громадян, зокрема незалежно від етнічного походження, а також статті 11 Закону «Про національні меншини в Україні».

За цих обставин вважає, що судом прийнято незаконне судове рішення, яке обмежує право заявниці на звернення до суду та право на справедливий суд, внаслідок чого підлягає до скасування.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Гончарука А.В. не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для сторони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Хоча зазначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд може встановлювати факти, які й за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав (наприклад, для вирішення питання про наявність права на спадщину у особи, яка законодавством країни не віднесена до кола спадкоємців за законом). Таким чином зі змісту зазначеної вище норми вбачається, що суд може встановлювати факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту належності до певної національності, ОСОБА_1 було зазначено, що встановлення цього факту необхідно їй для відновлення національної ідентичності та можливості підтвердження культурних та родинних стосунків з родичами з Німеччини.Отже заявницею у заяві не зазначено підстав виникнення, зміни або припинення її особистих чи майнових прав в залежності від встановлення факту її належності до німецької національності.

Суд звертає увагу, що на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року №70/99 втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи. При цьому, суд зауважує, що реалізація прав, передбачених Законом України «Про національні меншини в Україні», не повязується з встановленням факту національності.

Таким чином, факт належності особи до певної національності не може бути встановлений в судовому порядку, оскільки відповідно до положень ст. 315 ЦПК України не належить до юридичних фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Такі ж роз`яснення містяться у листі Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до яких не можуть бути встановлені в судовому порядку факти належності до певної національності.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Згідно зі ст. 300 ЦК України особа має право на індивідуальність, до якої, серед іншого, відноситься і право визначати свою національність.

Відповідно до ст. 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки.

Проте право особи на національну ідентичність реалізується нею самостійно.

Встановлені в Україні процедури не передбачають ідентифікацію національності своїх громадян, зокрема вказівки про національність у актових записах про народження чи інших особистих документах, виданих державою.

Проте заявник вказує, що такі відомості були внесені за часів ССР відповідними органами у її свідоцтво про народження, актовий запис №82 (а.с.9) та аналогічні документи її родичів по материнській лінії.

Суд першої інстанції правильно проаналізував норми законодавства, наведені у мотивувальній частині ухвали і дійшов обґрунтовано висновку про відмову у відкритті провадження.

Крім того, відповідно до пункту 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5, підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

Тому заявник не позбавлена права звернутися на захист свого немайнового права до суд з позовом про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану та про внесення відповідних змін.

Аналогічна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17.

Норми глави 6 розділу ІV ЦПК України не передбачають можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факті належності особи до певної національності, встановлення неправильності в актовому записі про народження та зобов`язання внести зміни в актові записи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки вимоги, заявлені ОСОБА_1 в поданій заяві не підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Аргументи апеляційної скарги є аналогічними доводам заяви та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_1 адвокатом Гончаруком Андрієм Володимировичем залишити без задоволення.

Ухвалу Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 в особі її представника адвоката Гончарука Андрія Володимировича, заінтересована особа: Канівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді В.Г. Бородійчук

В.О. Єльцов