Постанова

Іменем України

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 720/2167/19

провадження № 61-8016св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Новоселицька міська рада об`єднаної територіальної громади Чернівецької області,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року в складі судді: Ляху Г. О., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року в складі колегії суддів: Височанської Н. К., Владичана А. І., Литвинюк І. М.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , Новоселицької міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом часткового скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку та рішення органу місцевого самоврядування.

Позов мотивований тим, що він є сусідом ОСОБА_2 , який проживає по АДРЕСА_1 . Рішенням Маршинецької сільської ради від 26 грудня 2014 року № 4.24-32/14 відповідачу ОСОБА_2 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,20 га, у той же час відповідач приватизував земельну ділянку площею 0,2498 га, самовільно захопивши 0,0498 га землі, що є частиною АДРЕСА_1 .

Рішенням сесії Маршинецької сільської ради від 23 листопада 2017 року № 22-16/17 вирішено направити претензію ОСОБА_2 для самостійного, добровільного виправлення площі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 з 0,2498 га на 0,20 га.

ОСОБА_2 захопленням частини дороги та землі сільської ради перешкоджає позивачу у вільному користуванні дорогою.

ОСОБА_1 просив:

усунути перешкоди в користуванні майном розміром 0,0498 га з АДРЕСА_1 та напроти житлового будинку АДРЕСА_1 шляхом часткового скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 0,2498 га, кадастровий номер :01:005:0262, яка належить ОСОБА_2 ;

частково скасувати рішення Маршинецької сільської ради від 28 вересня 2015 року №3-37/15.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанції мотивовані тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що наданням відповідачу у власність вільної земельної ділянки були порушені його права чи законний інтерес, які підлягають судовому захисту. Позивач не довів, що відповідач порушує його право на користування власним майном чи дорогою загального користування. Відповідач набув права власності на земельну ділянку відповідно до вимог чинного законодавства, що позивачем не спростовано.

Аргументи учасників справи

У травні 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням № 22-16/17 від 23 листопада 2017 року сесія Маршинецької сільської ради вирішила направити претензію ОСОБА_2 для самостійного добровільного виправлення площі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, розташованої по АДРЕСА_1 з 0,2498 га на 0,20 га, про що зазначено і в рішенні сільської ради від 26 грудня 2014 року. Натомість суди не надали оцінки вказаному рішенню сільської ради, яка визнала, що є самозахоплення земельної ділянки розміром 0,0498 га зі сторони ОСОБА_2 . Суди не оцінили фотокопії, які були додані до позовної заяви. Крім того, суди не взялидо уваги план забудови житлового будинку позивача, згідно якого відповідач порушив червону лінію, чим захопив земельну ділянку, що становить частину АДРЕСА_1 навпроти житлового будинку позивача.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі.

Ухвалою Верховного Суду від 24 вересня 2020 року уточнену касаційну скаргу ОСОБА_1 від 23 липня 2020 року, від 11 серпня 2020 року та від 16 вересня 2020 року на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року залишено без розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 24 червня 2020 року зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що рішенням Маршинецької сільської ради № 4.24-32/14 від 26 грудня 2014 року було надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із орієнтованою площею 0,20 га.

Рішенням сільської ради № 3-37/15 від 28 вересня 2015 року було передано ОСОБА_2 у власність земельну ділянку площею 0,2498 відповідно до проекту землеустрою.

Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 будь-яких обмежень на використання земельної ділянки відсутні (висновок відділу Держземагества у Новоселицькому районі № 2747 від 16 липня 2015 року та висновок відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Новоселицької РДА № 247 від 09 липня 215 року).

08 червня 2015 року ОСОБА_2 були передані на зберігання межові знаки земельної ділянки, кадастровий номер :01:005:0262.

Відповідач зареєстрував за собою право власності на вказану земельну ділянку, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 98575230 від 27 вересня 2017 року.

Згідно довідки державної екологічної інспекції у Чернівецькій області № 02/01.15/1520 від 19 червня 2018 року внаслідок перевірки заяви ОСОБА_1 про самовільне зайняття його сусідом ОСОБА_2 земельної ділянки, не встановлено порушень законодавства про використання та охорону земель.

Позиція Верховного Суду

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 червня 2020 року в справі № 911/1480/18 вказано, що «офіційні дані Публічної кадастрової карти України дійсно можуть бути доказом у справі за умови їх відповідності наведеним вимогам статей 73, 76-79 ГПК, а саме, що на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, які входять в предмет доказування. Можливість суду самостійно на основі даних Публічної кадастрової карти України встановити факт саме накладення земельних ділянок по суті потребує, щоб такі спірні земельні ділянки були внесені до Державного земельного кадастру та відображені на вказаній карті. При цьому, жодною із сторін не надано висновку з цих самих питань, однак, з`ясування відповідного питання має значення для визначення того, чи накладаються земельні ділянки, які належать позивачу, на земельну ділянку, передану СТ «Економіст» у постійне користування на підставі рішення Гнідинської сільської ради народних депутатів від 27.09.2001 № 77 відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-КВ № 000331 від 10.12.2001 та огороджену парканом з розсувними воротами. Дослідження відповідної обставини дійсно потребує спеціальних знань. Крім того, у зв`язку з тим, що саме позивачем, як ініціатором судового провадження у даній справі, не надано доказів знаходження вказаних ділянок на території відповідача, а для з`ясування вказаної обставини суд дійшов висновку щодо необхідності призначення у даній справі судової земельно-технічної експертизи, місцевий суд мотивовано попередньо поклав судові витрати за проведення такої експертизи саме на позивача. Однак, судова експертиза була не проведена, оскільки позивачем не здійснено її оплату, хоча такий обов`язок покладався саме на відповідну особу».

Аналіз матеріалів справи свідчить, що:

рішенням № 22-16/17 від 23 листопада 2017 року сесія Маршинецької сільської ради вирішила направити претензію ОСОБА_2 для самостійного добровільного виправлення площі земельної ділянки для ведення особистого селянського господарство розташованої по АДРЕСА_1 з 0,2498 га на 0,20 га про що зазначено і в рішенні сільської ради від 26 грудня 2014 року (а. с. 7);

позивачем надано викопіювання на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а. с. 9) та викопіровка з опорного плану населеного пункту за матеріалами аерофотозйомки 2014 року (а. с. 9), акт обстеження самочинно зведених будівель (а. с. 56), план забудови (а. с. 57, 58), фотокартки (а. с. 61-63), абрис земельної ділянки (а. с. 64);

у відповіді на відзив позивач зазначав, що відповідно до плану забудови житлового будинку по АДРЕСА_2 та викопіюванням опорного плану населеного пункту за матеріалами аерофотозйомки 2014 року підтверджується, що є перетин червоної лінії земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 розміром 0,2498 га. Площа перетину невідома, тому з цього приводу необхідно призначити земельно-технічну експертизу (а. с. 54); суд першої інстанції не розглянув клопотання про призначення експертизи.

Згідно частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суди першої та апеляційної інстанції: не надали оцінки доказам, наданим позивачем, не навели мотивів їх прийняття або відхилення, не звернули уваги на те, що офіційні дані Публічної кадастрової карти України дійсно можуть бути доказом у справі та на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, які входять в предмет доказування, не розглянули клопотання позивача про призначення земельно-технічної експертизи. Тому суди зробили передчасний висновок про недоведеність позивачем, що відповідач порушує його право на користування власним майном чи дорогою загального користування.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

З урахуванням необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 червня 2020 року в справі № 911/1480/18 колегія суддів вважає, що: оскаржені рішення прийняті без додержання норм процесуального права; касаційну скаргу необхідно задовольнити частково; оскаржені рішення скасувати; передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року скасувати.

Передати справу № 720/2167/19 на новий розгляд до суду першої інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 13 січня 2020 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 21 квітня 2020 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук