КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/5888/20 Головуючий у 1-й інст. - Борець Є.О.
Апеляційне провадження 22-ц/824/4747/2021 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Кулікова С.В., Мараєва Н.Є.

при секретарі Діденко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргуДержавного підприємства обслуговування повітряного руху України на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Журавського В.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства обслуговування повітряного руху Українита просив стягнути з ДП «Украерорух» матеріальну допомогу в розмірі 469 600 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку з 19 травня 2020 року та по день ухвалення рішення суду у справі.

Посилається на те, що починаючи з 1 грудня 1994 року він безперервно працював в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух». Станом на день звільнення з роботи ОСОБА_1 займав посаду інженера з радіонавігації та радіолокації 1 категорії групи ОО комплексу засобів ЗНС аеродромної диспетчерської вишки Київської служби обслуговування повітряного руху. Розмір його посадового окладу становив 23 480 гривень.

Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №479/о від 7 травня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 19 травня 2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно із ст.38 КЗпП України. Стаж безперервної роботи позивача в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» склав повних 25 років. На підставі п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, у відповідача виник обов`язок виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 20 посадових окладів, що становить 469 600 гривень. Однак ДП «Украерорух» ухиляється від добровільного виконання цього обов`язку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2021 року позов ОСОБА_1 - задоволено частково .

Стягнуто з Державного підприємства обслуговування повітряного руху України на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 469 600 гривень, а також судовий збір у розмірі 478 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, Державне підприємство обслуговування повітряного руху України подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Посилається на те, що судом не надано належної оцінки Звіту на предмет фінансової неспроможності підприємства відповідача здійснювати виплати у зв`язку з виходом на пенсію. На підприємстві відповідача була відсутня фінансова можливість виплати такої одноразової допомоги, тому відповідальність підприємства, передбачена статтею 117 КЗпП України, на неї не розповсюджується. Судом не взято до уваги практику Верховного Суду, викладену у подібних справах, зокрема, справа №640/19162/16-ц від 11.03.2019 року, справа №520/7043/17 від 21.01.2020 року, справа № 696/985/15-ц від 06.02.2018 року, відповідно до якої нарахування та виплата одноразової грошової допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію не входить до структури заробітної плати, не передбачена нормами КЗпП України та не відноситься до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, що встановлені у частині 2 ст.2 Закону України «Про оплату праці». Стаття 116 КЗпП України встановлює обов`язок провести розрахунок з працівником у день звільнення, однак це стосується виключно законодавчо встановлених виплат. Колективним договором передбачається не законодавчо встановлена соціальна гарантія, а додатково встановлений соціальний захист для працівників Украероруху, тому законні підстави для виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

Представник позивача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Посилається на те, що відсутність фінансово - господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його обов`язку щодо виплати гарантованої роботодавцем матеріальної допомоги. У Висновку торгово - промислової палати України №2051/1.2 від 29 липня 2020 року, на який посилається відповідач, лише досліджуються та аналізуються фактичні обставини, що склалися в господарській діяльності відповідача, а не засвідчується настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених законодавством України про працю. Жодних належних доказів щодо неможливості виконання умов колективного договору, підтверджених відповідно до діючого законодавства відповідачем не надано. Крім того, відповідачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами свої вимоги та жодна з обставин, на яку він посилається.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на обставини викладені у відзиві на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що пропрацював ОСОБА_1 в ДП «Украерорух» з 01 грудня 1994 року по 19 травня 2020 року, його безперервний стаж роботи в ДП «Украерорух» становить 25 років . У зв`язку з цим, у ДП «Украерорух» виникло зобов`язання з виплати на користь позивача матеріальної допомоги в день звільнення, згідно з п.6.25.2 колективного договору. Розмір матеріальної допомоги, що підлягає стягненню з ДП «Украерорух» на користь позивача становить 469 600 грн. У задоволенні позову в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовлено. Витрати на оплату судового збору в розмірі 478 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25000 гривень стягнуто з ДП «Украерорух» .

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено та апеляційним судом перевірено, що ОСОБА_1 працював на посаді в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» на посаді інженера з радіонавігації та радіолокації 1 категорії групи ОО комплексу засобів ЗНС аеродромної диспетчерської вишки Київської служби обслуговування повітряного руху.

Наказом в.о. директора ДП «Украерорух» №479/о від 7 травня 2020 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 19 травня 2020 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, згідно із ст.38 КЗпП України. Стаж безперервної роботи позивача в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» склав повних 25 років. На підставі п.6.25.2 колективного договору, укладеного між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, у відповідача виник обов`язок виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу в розмірі 20 посадових окладів, що становить 469600 гривень. Однак ДП «Украерорух» ухиляється від добровільного виконання цього обов`язку .

Розмір посадового окладу позивача становив 23 480 грн., згідно з копією листа заступника директора з управління активами ДП «Украерорух» № 1-17.4/7224/20 від 1 липня 2020 року (а.с.35-37).

Згідно з п.6.25.2 колективного договору , укладено між адміністрацією ДП «Украерорух» та профспілками, в редакції, чинній на час звільнення позивача з роботи (а.с.38-52), у випадку звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію адміністрація підприємства гарантувала надання матеріальної допомоги у розмірі: при стажі безперервної роботи на підприємстві повних 5 років - 6 посадових окладів з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшувала посадовий оклад, за відповідним наказом; за кожний повний рік роботи понад 5 років - по 2 посадових оклади з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшувала посадовий оклад, за відповідним наказом за кожний рік. В цілому максимальний розмір матеріальної допомоги не міг перевищувати 20 посадових окладів.

ОСОБА_1 працював в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» з 1 грудня 1994 року до 19 травня 2020 року. Тобто, його стаж безперервної роботи в РСП «Київцентраеро» ДП «Украерорух» становить 25 років. ОСОБА_1 був звільнений з роботи за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. У зв'язку з цим, уДП «Украерорух» на підставі п.6.25.2 колективного договору виник обов'язок, а не право виплатити на користь позивача матеріальну допомогу в день звільнення в розмірі 496 600 грн.

Із змісту листа заступника директора з управління активами ДП «Украерорух» №1-17.4/7224/20 від 1 липня 2020 року (а.с.35-37) вбачається, що станом на 19 травня 2020 року на рахунках відповідача зберігались грошові кошти в розмірі 3 516 474 гривень 34 копійок, 14 726 доларів США 46 центів, 6 926 521 євро 37 центів, 1630 фунтів стерлінгів 83 пенсів.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальної допомоги в сумі 469 600 грн.

Відповідно до ст.10, ч.1 та ч.3 ст.13 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. Колективний договір може передбачати додаткові порівняно з чинним законодавством і угодами гарантії, соціально-побутові пільги.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України вихідна допомога виплачується працівникові при припиненні трудового договору з певних підстав. Однак підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно із законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників (частина перша статті 9-1 КЗпП України). Іншими словами, оскільки законодавство встановлює мінімальні гарантії щодо виплати вихідної допомоги, то більший, ніж визначений у КЗпП України, її розмір може бути встановлений, зокрема, у трудовому договорі.

Із змісту протоколу № 2 від 18 березня 2020 року (а.с.96-98) вбачається, що робочою групою з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру було прийнято рішення про здійснення виплати лише заробітної плати працівникам, а також обов`язкових податків та зборів.

Відповідно до п.6.25.2 колективного договору були внесені зміни (а.с.89-92), відповідно до яких в подальшому виплата матеріальної допомоги буде здійснюватись на основі договору між працівником та адміністрацією, типова форма якого буде погоджена з профспілковою організацією. Відповідно до такого договору виплата матеріальної допомоги буде надаватись за схемою: 1 посадовий оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, протягом 10 банківських днів з дати початку дії договору, залишок суми матеріальної допомоги по узгодженому графіку (орієнтовно 1 оклад з урахуванням доплати за знання та постійне використання у роботі іноземної мови, як такої, що збільшує посадовий оклад, раз на 2 місяці, починаючи з 12 місяця з дати підписання договору). При цьому договір на виплату матеріальної допомоги міг бути підписаний лише до 1 липня 2020 року за умови відсутності судового спору між працівником та підприємством з цього питання. Однак робоча група з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру не уповноважена приймати рішення, що фактично змінюють зміст колективного договору та прямо суперечать передбаченим в ньому гарантіям. Крім того, зміни до колективного договору вступили в дію 20 травня 2020 року, тоді як ОСОБА_1 був звільнений з роботи з 19 травня 2020 року. Станом на день судового розгляду цивільної справи навіть закінчився строк, протягом якого позивач міг укласти договір на виплату матеріальної допомоги. Ці обставини свідчать про те, що ані рішення робочої групи з оперативного реагування на кризові ситуації фінансово-економічного характеру від 18 березня 2020 року, ані зміни до колективного договору не поширюються на спірні правовідносини.

Висновком Торгово-промислової палати України про істотну зміну обставин від 29 липня 2020 року №2051/1.2 підтверджено:

Настання істотної зміни обставин, які унеможливлюють виконання умов колективного договору між адміністрацією Державного підприємства обслуговування повітряного руху України та профспілками, зареєстрованого управлінням соціального захисту населення Бориспільської міської ради 11 лютого 2015 року у період настання карантинних обмежень (з 16.03.2020 року) та протягом 6 місяців після їх завершення.

У зв`язку із внесеними змінами та доповненнями до КД від 19.05.2020 року, зареєстровані 28.05.2020 року, щодо яких сторонами було досягнуто згоди, та у зв`язку з настанням істотної зміни обставин з 16.03.2020 року, адміністрація Украероруху зі свого боку має виконувати свої зобов`язання щодо умов та порядку виплат, що перевищують законодавчо визначені гарантії, працівникам підприємства, у відповідності до зазначених змін та доповнень до КД, з моменту настання істотної зміни обставин.

Твердження скаржника про те, що адміністрація підприємства не відмовляється здійснювати виплату матеріальної допомоги, однак зважаючи на брак коштів, пропонує відстрочку такої виплати, посилаючись при цьому на зміни внесені до КД (зареєстровані 28.05.2020 в Управлінні соціального захисту населення Бориспільської міської ради), апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки даний документ свідчить про обгрунтованість вимог Украероруху в разі спору щодо внесення змін до КД, однак не є доказом обгрунтованості відмови скаржника виплатити матеріальну допомогу ОСОБА_1 , відповідно до чинної на момент звільнення редакції КД.

Таким чином, як вбачається з позовних вимог та тексту рішення, суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням всіх доказів наданих сторонами у справі.

Інших доводів в чому полягає незаконність ухваленого судового рішення апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства обслуговування повітряного руху України- залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року

Головуючий Рубан С.М.

Судді Кулікова С.В.

Мараєва Н.Є.