Дата документу 16.03.2021
Справа № 334/4318/16-ц
Провадження № 6/334/40/21
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Коломаренко К.А., за участю секретаря судового засідання Фарзаєвої К.А., за участю представника позивача Пашолок К.М., розглянувши у відкритому судовому в залі суду у м. Запоріжжя заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 листопада 2017 року у цивільній справі №334/4318/16-ц позов Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» заборгованість в розмірі 92285,79 грн., яка складається з наступного: 77895,75 грн. - основного боргу за договором оренди нерухомого майна №105 від 08.12.2014р.; 1621,61грн. - штраф у розмірі 3% від місячного розміру орендного платежу (п.3.6 Договору); 5479,23 грн. - штраф у розмірі 15% від вартості заборгованості (п.9.3 Договору); 421,29 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України; 6178,94 грн. - пеня відповідно до п.9.2 Договору; 688,97 грн. - сума інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК України; заборгованість по договору №109 від 08.12.2014 року на компенсацію земельного податку у розмірі - 3362,67 грн.; заборгованість по договору №110 від 08.12.2014 року про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання орендованого приміщення у розмірі - 1163,64 грн.; заборгованість по договору №111 від 08.12.2014 року про відшкодування витрат водопостачання та водовідведення орендованого приміщення у розмірі - 2267,67 грн.; судовий збір в розмірі 1486,19 гривень.

29.12.2020 року адвокат Левицька І.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду, в якій просить надати ОСОБА_1 розстрочку щодо сплати боргу у розмірі 92 285,79 грн на три роки (36 місяців), погашаючи заборгованість перед Запорізьким комунальним підприємством міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» рівними частками 2564,00 грн. Вимоги мотивує тим, що на теперішній час постановою Дніпровського ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 23.09.2020 відкрито виконавче провадження, проте на теперішній час Боржник не може виконати рішення суду, оскільки на сьогоднішній день не працює, має тяжкий фінансовий стан, майна не має, та не може одразу сплатити грошові кошти, також батько Боржника хворіє, що вимагає великих грошових коштів на лікування.

У судове засідання заявник не з`явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду заяви повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила. З огляду на той факт, що за клопотанням представника заявника розгляд заяви відкладався неодноразово, суд вважає за можливе розгляд заяви здійснювати за відсутності заявника та її представника.

Представник позивача-стягувача у судовому засіданні проти заперечення заяви категорично заперечував, надавши суду письмові заперечення, пояснив, що загальна сума заборгованості за рішенням суду складає 100 565,96 грн., відповідач не довела належним чином свій тяжкий фінансовий стан, не надала документи, які б підтверджували перебування відповідача на обліку у Державній службі зайнятості України, як особи, яка шукає роботу та потребує державної допомоги по безробіттю; за підрахунками позивача відповідно до наданих відповідачем документів вартість ліків для лікування її батька складає 600-700 грн на місяць; в результаті тривалого невиконання рішення суду позивач вже поніс інфляційні втрати, при цьому відповідач жодного разу з подібними заявами ані до позивача, ані до державного виконавця, ані до суду не зверталась, натомість всіляко уникала дій, спрямованих на сплату боргу, що зокрема стало підставою для повернення виконавчого документу стягувачу постановою від 20.01.2020.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без участі державного виконавця. З урахуванням викладених обставин, суд вважав за можливе розглянути заяву у відсутності державного виконавця.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» (заява № 15729/07; п. 26) від 05.07.2012 зазначено, що основна мета виконавчого провадження - виконання судового рішення, яке у державі, що визнала верховенство права, не може залишатися невиконаним на шкоду одній із сторін, а держава повинна вжити усіх необхідних кроків, у межах своєї компетенції, для виконання остаточного рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 Цивільного процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання

Частина третя цієї ж статті передбачає, що підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Відповідно до ч. 4 ст. 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» № 14 від 26.12.2003, при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочення або розстрочку виконання рішення, суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочене на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочення виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочення виконання рішення та які повинні бути суттєвими, залежно від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочення та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10 листопада 2017 року у цивільній справі №334/4318/16-ц позов Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» заборгованість в розмірі 92285,79 грн., яка складається з наступного: 77895,75 грн. - основного боргу за договором оренди нерухомого майна №105 від 08.12.2014р.; 1621,61грн. - штраф у розмірі 3% від місячного розміру орендного платежу (п.3.6 Договору); 5479,23 грн. - штраф у розмірі 15% від вартості заборгованості (п.9.3 Договору); 421,29 грн. - 3% річних згідно ст. 625 ЦК України; 6178,94 грн. - пеня відповідно до п.9.2 Договору; 688,97 грн. - сума інфляційних витрат відповідно до ст. 625 ЦК України; заборгованість по договору №109 від 08.12.2014 року на компенсацію земельного податку у розмірі - 3362,67 грн.; заборгованість по договору №110 від 08.12.2014 року про відшкодування експлуатаційних витрат на утримання орендованого приміщення у розмірі - 1163,64 грн.; заборгованість по договору №111 від 08.12.2014 року про відшкодування витрат водопостачання та водовідведення орендованого приміщення у розмірі - 2267,67 грн.; судовий збір в розмірі 1486,19 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Як вбачається з матеріалів справи рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжі у цивільній справі № 334/4318/16-ц ухвалено 10 листопада 2017 року, законної сили воно набрало 21 листопада 2017 року, а із заявою про розстрочення відповідач звернуся до суду 29 грудня 2020 року, тобто після спливу трьох років з дня набрання рішенням законної сили.

В заяві причиною для розстрочення виконання рішення суду заявник послався на скрутне матеріальне становище. Однак, складне матеріальне становище не позбавляє відповідача обов`язку виконати судове рішення, а дана причина не є винятковим випадком, порушує принцип обов`язковості виконання рішення суду та порушує права позивача на належний судовий захист результатом якого має бути повне виконання рішення суду у встановлений законом строк.

Щодо посилань відповідача на хворобу батька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зазначити, що тяжке захворювання членів сім`ї боржника відповідно до вимог ч. 4 ст. 435 ЦПК України може бути врахована судом при вирішенні питання про розстрочення виконання рішення суду, проте заявником не надано доказів, що захворювання члена її сім`ї є дійсно тяжким, також не надано відомостей про розмір витрат, які має нести заявник для лікування. При цьому доказів часткового виконання рішення суду в розмірі, який може здійснювати відповідач, суду також не надано.

Навпаки з наданої представником позивача (стягувача) копії постанови від 20.01.2020 про повернення виконавчого документу стягувачу вбачається, що виконавчий лист №334/4318/16-ц, виданий 23.01.2018 Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 92 285, 79 грн., повернуто стягувачу, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення, на неодноразові виклики до державного виконавця боржник не з`являвся з невідомих причин, перевірити майновий стан боржника виявилось неможливим.

Аналіз положення ч.3 ст.435 ЦПК України свідчить про винятковий характер обставин, за наявності яких суд приходить до висновку про обґрунтованість відстрочення виконання судового рішення.

Оцінюючи покликання заявника щодо винятковості обставин для відстрочення вищезгаданого рішення, на предмет обґрунтованості та відповідності положенням ч.3 ст.435 ЦПК України, суд вважає такі безпідставними та такими, що не відповідають критерію винятковості.

З урахуванням тих обставин, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, разом із тим, рішення у справі набрало законної сили 21.11.2017 року, тобто три роки тому, а також враховуючи права та законні інтереси стягувача у виконавчому провадженні, а також строки виконання рішення суду, встановлені Законом України «Про виконавче провадження», при тому, що положення ст. 435 ЦПК не може використовуватися боржником як інструмент, що перешкоджає виконанню судового рішення, виходячи із принципів співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників, суд дійшов висновку про те, що заява задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.260,261,435 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом Запорізького комунального підприємства міського електротранспорту «Запоріжелектротранс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: