Головуючий у І інстанції Плахотнюк К.Г.
Провадження №22-ц/824/9728/2021 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Мельника Я.С., Гуля В.В.,

при секретарі: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного судусправу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 , треті особи: Приватне підприємство «Ратмир Соло» (ПП «Свічколап трейдінг»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз», про звернення стягнення на майно,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2012 року позивач ПАТ «Марфін Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 27.09.2005 року між ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого за всіма правами та обов`язками від 12 листопада 2010 року є ПАТ «Марфін Банк», та ПП «Свічколап трейдінг» було укладено кредитний договір №76/Kпро надання кредиту у вигляді кредитної лінії від 27.09.2005 року з кінцевим терміном погашення до 27.09.2010 року включно, з лімітом заборгованості 1 500 000 доларів США для поповнення обігових коштів, фінансування витрат на ремонт виробничих і офісних приміщень, придбання нерухомого майна зі сплатою за користування кредитними коштами 14,5% річних за фактичний період користування від фактичної суми заборгованості за кредитом щомісяця та погашенням кредиту відповідно до графіку.

З метою забезпеченнявиконання умов вищевказаного кредитного договору між кредитором та ОСОБА_2 28.09.2005 року було укладено іпотечний договір №655, предметом якого була квартира АДРЕСА_1 та належить відповідачці на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.2004 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення міста Києва на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення за №2252-С/КІ від 01.12.2004 року.

Зазначав, що на момент укладення договору іпотеки сторони визначили, що вартість предмету іпотеки складала 851 729 грн., що за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору складало 168 859,20 доларів США.

На виконання умов кредитного договору №76/К від 27.09.2005 року ВАТ «Морський транспортний банк» 28.09.2005 року надало позичальнику ПП «Свічколап трейдінг» в користування грошові кошти, однак позичальник свої зобов`язання в частині сплати платежів у рахунок погашення суми кредиту та відсотків за користування кредитними коштамине виконував, чим порушиввзяті на себе зобов`язання за договором, що за умовами кредитного договору стало підставою для нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який виплачується пеня, від простроченої суми.

У зв`язку із невиконанням позичальником ПП «Свічколап трейдінг»своїх зобов`язань за кредитним договором, порушенням строків погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, непогашенням неустойки, що була нарахована відповідно до умов кредитного договору, позивачем 16.12.2008 року було направлено на адресу позичальника та його поручителя вимоги за вихідними №№2160/04, 2163/04 про усунення порушень забезпеченого іпотекою зобов`язання, але зазначені вимоги ВАТ «Морський транспортний банк» не були виконані ніПП «Свічколап трейдінг», нійого поручителем.

Станом на 25.10.2011 року заборгованість ПП «Свічколап трейдінг» за кредитним договором становила 1 531 307 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом валют НБУ станом на 25.10.2011 року становило 12 200 277 грн. 12 коп., яка складалася із заборгованості за тілом кредиту - 893 100 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило - 7 123 097 грн. 67 коп.; заборгованості за відсотками - 383 430,96 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 3 058 130 грн. 31 коп.; заборгованості за нарахованою пенею за несплату основного боргу - 243 730,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 1 943 319 грн. 87 коп.; заборгованості за нарахованою пенею за несплату відсотків за використання кредиту - 11 045,40 доларів США, що у гривневому еквіваленті становило 83 515 грн. 09 коп.

За таких обставин, з підстав невиконання ПП «Свічколап трейдінг» зобов`язань за кредитним договором, а ОСОБА_2 за договором поруки, позивач просив для задоволення своїхвимог щодо погашення заборгованості за кредитним договорому розмірі 1 531 307 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом валют НБУ станом на 25.10.2011 року становило 12 200 277 грн. 12 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на належну на праві власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої становила 851 729 грн.

Справа неодноразово переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року позовні вимоги задоволено.

В рахунок погашення заборгованості приватного підприємства «Ратмир-Соло» за кредитним договором № 76/К від 27 вересня 2010 року по поверненню кредиту в розмірі 893 100,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25.10.2011 року становило 7 123 097,67 грн.; несплачених відсотків -383 430,96 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25.10.2011 року становило 3 058 130,31 грн.; нарахованої пені за несплату основного боргу - 243 730,34 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25.10.2011 року становило 1 943 319,87 грн.; нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом - 11 045,40 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25.10.2011 року становило 83 515,09 грн. на користь публічного акціонерного товариства «Марфін Банк" звернутостягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу В.В.Кара, зареєстрованого в реєстрі за №655, яким є квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 149,4 кв.м.; жилою площею 105,8 кв.м.; кількість житлових кімнат: 4 (чотири), що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.2004 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення м. Києва за № 2252-С/КІ від 01.12.2004 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10.12.2004 року в реєстровій книзі №392-125 під реєстровим №43955, вартість якої на момент укладення договору складала 851 729,00 грн., що за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору складала 168 859,20 дол. США, шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ПАТ«Марфін Банк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 219 грн. 00 коп.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року змінено, зазначено в останньому реченні другого абзацу його резолютивної частини після слів «шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки» замість «для його реалізації на стадії проведення виконавчих дій» слова «в розмірі 3 840 850 грн. (три мільйони вісімсот сорок тисяч вісімсот п`ятдесят грн..)». В іншій частині рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду м. Києва від 06 червня 2017 року скасовано. Передано справу № 752/2605/13-ц на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року задоволено клопотання ТОВ «Феномен Солюшнз» та залучено дане товариство в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року змінено та викладено резолютивну частину судового рішення у наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» до ОСОБА_2 , треті особи: Приватне підприємство «Ратмир Соло» (ПП «Свічколап трейдінг»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз», яке не заявляє самостійних вимог, про звернення стягнення на майно, задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства «Ратмир Соло» () перед Публічним акціонерним товариством «Марфін Банк» () за кредитним договором №76/К від 27 вересня 2019 року по поверненню кредиту у розмірі 893 100 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 123 097 (сім мільйонів сто двадцять три тисячі дев`яносто сім) грн. 67 коп., нарахованої пені за несплату основного боргу у розмірі 9 460,01 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 75 450 (сімдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) грн. 20 коп., нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 678,96 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 5 415 (п`ять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 18 коп., а всього: 903 238,97 доларів США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 203 963 грн. 05 коп., на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара Віталієм Васильовичем, зареєстрованим в реєстрі за №655, яким є квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 149,4 кв.м., жилою площею 105,8 кв.м., кількість житлових кімнат: 4 (чотири), що належить ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08.12.2004 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення м. Києва за № 2252-С/КІ від 01.12.2004 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10.12.2004 року в реєстровій книзі №392-125 під реєстровим №43955, вартість якої на момент укладення договору складала 851 729 грн., що за курсом валют НБУ на момент укладення цього договору складала 168 859,20 доларів США, шляхом реалізації з прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки у розмірі 3 840 850 (три мільйона вісімсот сорок тисяч вісімсот п`ятдесят) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» () судовий збір у розмірі 1 899 (одна тисяча вісімсот дев`яносто дев`ять) грн. 21 коп. за подання позовної заяви.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Марфін Банк» () на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 451 (одна тисяча чотириста п`ятдесят одна) грн. за подання апеляційної скарги.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 893 100,00 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 7 123 097,67 грн, оскільки факт невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором достовірно встановлений.

Разом із тим, суд першої інстанції, звертаючи стягнення на предмет іпотеки, заборгованість за відсотками у розмірі 383 430,96 дол. США, що у гривневому еквіваленті станом на 25 жовтня 2011 року становило 3 058 130,31 грн; нарахованої пені за несплату основного боргу у розмірі 243 730,34 дол. США (1 943 319,87 грн); нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 11 045,40 дол. США (83 515,09 грн), як вважав суд апеляційної інстанції, не врахував того, що банком заборгованість

за відсотками у розмірі 383 430,96 дол. США (3 058 130,31 грн) не доведена,

а заборгованість зі сплати пені за несплату основного боргу та пені

за несплату відсотків за користування кредитом нарахована банком поза межами строку кредитування, тому місцевий суд дійшов передчасного висновку щодо стягнення зазначених сум.

З огляду на вищевикладене суд апеляційної інстанції вважав, що заборгованість ПП «Ратмир Соло» за кредитним договором становить 903 238,97 дол. США, що станом на 25 жовтня 2011 року становить 7 203 963,05 грн, та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 893 100,00 дол. США

(7 123 097,67 грн), нарахованої пені за несплату основного боргу у розмірі

9 460,01 дол. США (75 450,20 грн), нарахованої пені за несплату відсотків

за користування кредитом у розмірі 678,96 дол. США (5 415,18 грн).

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ПАТ «МТБ Банк» залишено без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року

у нескасованій частині після апеляційного перегляду та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишено без змін.

У травні 2021 року ОСОБА_1 , як особа, що не брала участі у справі, з посиланням на те, щорішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року вирішено питання про його права, подав на рішення апеляційну скаргу з посиланням на ст. 370 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обгрунтовуючи скаргу, посилався на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року за ним, ОСОБА_1 , було визнано право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_3 . При цьому, його не було залучено до участі у справі ні судом першої інстанції, ні апеляційним судом, що порушує його законні права, як співвласника квартири, на яку звернуто стягнення в судовому порядку з метою задоволення вимог ПАТ «Марфін Банк».

У скарзі апелянт посилається на те, що станом на дату розгляду справи в апеляційному суді, а також під час розгляду справи Верховним Судом, Банк не був іпотекодержателем та не був кредитором у зв`язку із відступленням права вимоги за кредитним та іпотечним договорами ТОВ «Фінансова компанія «Проксима».

Крім того, на сьогоднішній день кредитна заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2005 року погашена, що підтверджується отриманою ПП «Ратмир-Соло» довідкою Національного банку України від 17.03.2021 року №20-0006/22446, згідно якої НБУ повідомив, що станом на 17.03.2021 року відсутня інформація щодо кредитної заборгованості ПП «Ратмир-Соло» перед банками України. Фактично вказана довідка підтверджує відсутність кредитної заборгованості за кредитним договором, а отже й відсутність правових підстав реалізації предмету іпотеки та самого права у позивача здійснювати або звертатись за примусовою реалізацією предмету іпотеки.

Суди повинні були перевірити наявність основної заборгованості, яка фактично є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки, що ними зроблено не було.

Також у своїй апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що 21.09.2018 року позивачем ПАТ «МТБ банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги заборгованості по кредитному договору №76/К перейшло до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Проксима». В подальшому, 19.12.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Проксима» та ТОВ «Феномен Солюшнз» укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги заборгованості по кредитному договору №76/К перейшло до нового кредитора ТОВ «Феномен Солюшнз».

Зважаючи на перехід права вимоги по кредитному договору №76/К (Основному зобов`язанні) до ТОВ «Феномен Солюшнз», було зареєстровано і перехід права вимоги по іпотечним договорам по всім трьом об`єктам застави.

23.01.2019 року третій іпотекодавець по кредитному договору №76/К ПП «Раном», як іпотекодавець будівлі прирізного цеху, загальною площею 1 532,3 кв.м., що розташована у АДРЕСА_4 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000), в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №76/К передав право власності на будівлю прирізного цеху, загальною площею 1 532,3 кв.м. ТОВ «Феномен Солюшнз», яке на час передачі майна у власність було кредитором по кредитному договору №76/К (Основному зобов`язанні), та було внесене до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як Іпотекодержатель по Іпотечному договору на будівлю прирізного цеху, що належить приватному підприємству «Раном», загальною площею 1 532,3 кв.м. та розташована у АДРЕСА_4 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000).

При цьому, ТОВ «Феномен Солюшнз», вважаючи виконаним основне зобов`язання по кредитному договору №76/К, звернувся з Листом-повідомленням від 30.01.2020 року до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу, в якому просив зняти дві іпотеки: 1) Іпотеку на комплекс будівель і споруд, що належить приватному підприємству «Ратмир-Соло» загальною площею 2 542,2 кв.м., що розташований у АДРЕСА_5 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000); 2) Іпотеку на квартиру, що належить ОСОБА_2 загальною площею 149,4 кв.м., житловою площею 105,8 кв.м., що розташована у АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000).

ТОВ «Феномен Солюшнз» просило зняти ці дві іпотеки у відповідності до абзацу 4 частини 1 статті 17 Закону України «Про іпотеку», в зв`язку із набуттям права власності на предмет іпотеки на будівлю прирізного цеху, яка до цього належала ПП «Раном», загальною площею 1 532,3 кв.м., що розташована у АДРЕСА_4 , (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 000).

Таким чином, станом на 30.01.2020 року всі зобов`язання за кредитним договором №76/К виконані, а Іпотеки припинені, що свідчить про те, що майнові вимоги банку до відповідача ОСОБА_2 припинені, як припинені і кредитні відносини між ПП «Ратмир-Соло» та Банком. Тому незаконними є подальші дії Банку з приводу повернення іпотечних записів та вчинення дій із стягнення предмету іпотеки.

У відзиві, що надійшов від представника позивача ПАТ «МТБ БАНК» Куракіна Ю.В., останній просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін, як законне та обґрунтоване.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від ПП «Ратмир-Соло», його директор ОСОБА_4 просив скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення суду скасувати та постановити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «МТБ Банк».

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Новік В.М. апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.

Представник позивача ПАТ «МТБ БАНК» - адвокат Біллерис Ю.О.в апеляційному суді проти задоволення скарги ОСОБА_1 заперечив та просив залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 370 ЦПК України, суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2005 року між ВАТ «Морський транспортний банк» та ПП «Свічколап Трейдінг» було укладено кредитний договір №76/K про надання кредиту у вигляді кредитної лінії.

Відповідно до умов кредитного договору №76/K ВАТ «Морський транспортний банк» зобов`язалося надати позичальникові кредитні кошти на строк від 27 вересня 2005 року до 27 вересня 2010 року включно з лімітом заборгованості 1 500 000 доларів США для поповнення обігових коштів, фінансування витрат на ремонт виробничих і офісних приміщень, придбання нерухомого майна зі сплатою за користування кредитними коштами 14,5 % річних за фактичний період користування від фактичної суми заборгованості за кредитом щомісяця та погашенням кредиту відповідно до графіку. Позичальник має право багаторазово отримувати кошти за кредитом і погашати заборгованість таким чином, щоб фактичний залишок заборгованості за кредитом не перевищував, встановленого у пункті 1.1. цього договору, ліміту. Видача коштів за кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок), отриманих від позичальника, що є невід`ємними частинами цього договору, шляхом перерахування коштів з позичкового рахунку на поточний валютний рахунок позичальника № НОМЕР_2 , відкритий у філії банку у м.Києві МФО 300829.

Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується меморіальним ордером №23 від 28 вересня 2005 року про перерахування філіалом ВАТ «Морський транспортний банк» у м. Києві на рахунок ПП «Свічколап Трейдінг» №1840 кредиту по кредитному договору № 76/К від 27 вересня 2005 року у національній валюті 4 545 000 грн.

Для забезпечення виконання умов кредитного договору №76/к від 27 вересня 2005 року, між ВАТ «Морський транспортний банк» та ОСОБА_2 28 вересня 2005 року було укладено іпотечний договір № 655.

Предметом іпотечного договору є квартира АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 2004 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення м. Києва за №2252-С/КІ від 01 грудня 2004 року, зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10 грудня 2004 року у реєстровій книзі № 392-125 під реєстровим №43955.

При зверненні до суду з позовом ПАТ «Марфін Банк» вказувало, що позичальник ПП «Свічколап Трейдінг» не виконує свої зобов`язання за кредитним договором №76/К від 27 вересня 2005 року.

Як вбачається з довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, отриманої 29 березня 2011 року: юридичну особу ПП «Свічколап Трейдінг» було зареєстровано 24 травня 2006 року, реєстраційний номер 1, ідентифікаційний код 32420973; 05 лютого 2009 року державним реєстратором внесено зміни до установчих документів юридичної особи ПП «Свічколап Трейдінг» щодо найменування ПП «Адонатєп»; 18 травня 2009 року вчинено державну реєстрацію змін до установчих документів ПП «Адонатєп» щодо найменування юридичної особи ПП «Ратмир-Соло».

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості позичальник ПП «Ратмір-Соло» за кредитним договором №76/К від 27 вересня 2005 року станом на 25 жовтня 2011 року має заборгованість по погашенню кредиту та сплаті відсотків у розмірі 1 276 530,96 доларів США, з підстав порушення строків виконання зобов`язання за кредитним договором, щодо погашення кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом нараховано пеню у розмірі 2 019 049 грн. 15 коп. Заборгованість складається з: непогашеного тіла кредиту - 893 100,00 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 7 123 097 грн. 57 коп., несплачених відсотків - 383 430,96 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 3 058 130 грн. 31 коп.; нарахованої пені за несплату основного боргу - 243 730,34 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 1 943 319 грн. 87 коп., нарахованої пені за несплату відсотків за користування кредитом - 11 045,40 доларів США, що у гривневому еквіваленті становить 83 515 грн. 09 коп.

В іпотечному договорі, укладеному 28 вересня 2005 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Морський транспортний банк», сторони обумовили, що:

іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника, що випливають з кредитного договору від 27 вересня 2005 року №76/К, згідно з яким іпотекодержатель зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії з лімітом заборгованості 1 500 000, 00 доларів США від 27 вересня 2005 року і терміном погашення до 27 вересня 2010 року включно зі сплатою 14,5 % річних за фактичний період користування кредитом (пункт 1.2.);

в забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, що є власністю іпотекодавця, а саме квартиру, загальною площею 149,4 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 (пункт 1.6.);

предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя, тому цей договір, на виконання вимог частини другої статті 369 ЦК України та частини третьої статті 65 СК України, вчиняється за згодою чоловіка іпотекодавця - ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кара В. В. 28 вересня 2005 року за реєстровим №654 (пункт 1.11.11.);

іпотекодержатель має право з метою задоволення своїх вимог звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобов`язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані (пункт 2.1.8.1.);

у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи відсотки, комісії, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог (пункт 2.1.10.);

звернення стягнення і реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом позасудового врегулювання, або в примусовому порядку. Іпотекодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 4.2.);

у разі порушення позичальником умов кредитного договору та/або порушення іпотекодавцем умов цього договору іпотекодержатель надсилає позичальнику і іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушень. В цьому документі зазначається стислий зміст порушень зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору (пункт 4.4.);

реалізація предмету іпотеки, на який звернено стягнення провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не буде встановлено даним договором та законодавством чинним на момент реалізації предмету іпотеки. Початкова ціна предмету іпотеки для його продажу з публічних торгів встановлюється у розмірі, визначеному п.1.10 даного договору, або за вимогою іпотекодержателя визначається незалежними суб`єктами оціночної діяльності, призначеними іпотекодержателем (пункт 4.4.4.1.).

Встановлено, що ВАТ «Морський транспортний банк» 16 грудня 2008 року на адресу ПП «Свічколап Трейдінг» було направлено повідомлення про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором №76/К від 27 вересня 2005 року та повідомлено про необхідність у термін не пізніше семи календарних днів з дати одержання повідомлення, погасити прострочену заборгованість, а у разі несплати, банк повідомляє про звернення до суду з позовом щодо розірвання кредитного договору та дострокового повернення кредиту, відсотків та штрафних санкцій у порядку, передбаченому пунктами 3.2.5, 3.3.5 цього договору, а також шляхом звернення стягнення на заставлене майно, за умов, передбачених пунктом 3.3.2. цього договору. За даними реєстру №155 на кореспонденцію, відправлену позивачем 20 грудня 2008 року, відправлено рекомендованого листа на ім`я ОСОБА_2 .Разом з тим, вимога банку про погашення заборгованості боржником виконана не була.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості, і ці висновки суду були предметом судової перевірки суду апеляційної інстанції, наслідком чого було задоволення вимог банку та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року касаційні скарги ОСОБА_2 та ПАТ «МТБ Банк» залишено без задоволення, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року

у нескасованій частині після апеляційного перегляду та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишено без змін.

Враховуючи викладене, підстави для повторної перевірки законності та обгрунтованості вимог ПАТ «Марфін Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді належної ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 відсутні.

Згідно вимог ч. 4 ст. 370 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Вирішуючи питання про те, чи порушує рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року права та законні інтереси апелянта ОСОБА_1 , який не є учасником справи, колегія суддів дійшла висновку, що цим судовим рішенням права останнього порушуються, що дає йому право на апеляційне оскарження рішення, оскільки даним рішенням звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_3 , яка є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_2 та апелянта ОСОБА_1 , як подружжя, з моменту її набуття у власність ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 08 грудня 2004 року, виданого головним управлінням житлового забезпечення м. Києва на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення м. Києва за №2252-С/КІ від 01 грудня 2004 року, зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 10 грудня 2004 року у реєстровій книзі № 392-125 під реєстровим №43955.

При цьому, згода ОСОБА_1 , посвідчена нотаріально, на передачу квартири в іпотеку, не є підставою для висновку про те, що оскарженим судовим рішенням права останнього не порушені, оскільки цим рішенням звернуто стягнення на предмет іпотеки, внаслідок чого апелянт позбавляється права власності на частину спірної квартири, що свідчить про те, що рішенням вирішено питання про його права та інтереси.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в межах доводів скарги ОСОБА_1 , які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що доводи скарги про те, що ПАТ «МТБ Банк» не має правових підстав щодо звернення до суду з цим позовом, оскільки відступив право вимоги за спірними договорами ТОВФінансова компанія «Проксима»,

є необґрунтованими, оскільки договір відступлення прав вимоги

від 21 вересня 2018 року за іпотечним договором було розірвано, про що

до реєстру речових прав на нерухоме майно була внесена відповідна інформація та згідно інформації із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки станом на 10 червня 2020 року, іпотекодержателем за іпотечним договором від 28 вересня 2005 року

є ПАТ «МТБ Банк».

Відхиляються колегією суддів і доводи скарги ОСОБА_1 про відсутність на сьогоднішній день кредитної заборгованості, що підтверджується довідкою Національного банку України від 17.03.2021 року №20-0006/22446, згідно якої НБУ повідомив, що станом на 17.03.2021 року відсутня інформація щодо кредитної заборгованості ПП «Ратмир-Соло» перед банками України, оскільки дана довідка жодним чином не спростовує факт наявності станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції (24 грудня 2015 року) заборгованості боржника ПП «Ратмир-Соло» перед ПАТ «МТБ Банк», в рахунок погашення якої і було звернуто стягнення на іпотечне майно. При цьому, судом першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи на підставі наявних у справі належних та допустимих доказів було встановлено факт наявності заборгованості за кредитним договором, перевірено її складові та встановлено наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки з метою задоволення вимог кредитора по погашенню заборгованості даного боржника. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року

у нескасованій частині після апеляційного перегляду та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року залишено без змін постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, який погодився з висновками судів щодо наявності підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення існуючої кредитної заборгованості ПП «Ратмир-Соло» перед ПАТ «МТБ Банк».

Доводи скарги ОСОБА_1 про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позову ПАТ «Марфін Банк» з тих підстав, що один з іпотекодавців ПП «Раном» виконав зобов`язання боржника ПП «Ратмир-Соло», передавши 23.01.2019 року в рахунок існуючої заборгованості у власність ТОВ «Феномен Солюшнз», яке на той час було кредитором та іпотекодержателем на підставі договору відступлення прав вимоги, будівлю прирізного цеху, загальною площею 1 532,3 кв.м., розташовану у АДРЕСА_4 , не спростовують законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції про звернення стягнення на іпотечне майно, оскільки, по-перше, на час ухвалення судом першої інстанції рішення у грудні 2015 року даних обставин не існувало, по-друге, факт передачі 23.01.2019 року іпотекодавцем ПП «Раном» в рахунок існуючої заборгованості у власність ТОВ «Феномен Солюшнз», яке на той час було кредитором та іпотекодержателем на підставі договору відступлення прав вимоги, будівлі прирізного цеху, загальною площею 1 532,3 кв.м., розташованої у АДРЕСА_4 , не підтверджується належними та допустимими доказами, що суперечить положенням ст.ст. 13, 81 ЦПК України.

Крім того, ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року, якою було відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд постанови Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами, встановлено, що:

«За повторними скаргами ПП «Ратмир-Соло», ПП «Раном» та ОСОБА_2 від 27.09.2019 року було скасовано реєстраційну дію щодо оформлення права власності за ТОВ «Феномен Солюшнз» від 23.01.2019 року на предмети іпотеки, а саме:

- Наказом Міністерства юстиції України від 06.02.2020 року №450/5 скасовано рішення від 23.01.2019 року №45182677 про оформлення права власності за ТОВ «Феномен Солюшнз» на предмет іпотеки щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 (після перейменування - АДРЕСА_5 );

- Наказом Міністерства юстиції України від 12.02.2020 року №515/5 скасовано рішення від 23.01.2019 року №45182932 про оформлення права власності за ТОВ «Феномен Солюшнз» на предмет іпотеки щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 ;

- Наказом Міністерства юстиції України від 06.02.2020 року №451/5 скасовано рішення від 23.01.2019 року №45183033 про оформлення права власності за ТОВ «Феномен Солюшнз» на предмет іпотеки щодо квартири, загальною площею 149,4 кв.м., житловою площею - 105,8 кв.м., що складається з 4-х кімнат, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 .

Внаслідок зазначеного вище у лютому 2020 року ПП «Ратмир-Соло», ПП «Раном» та ОСОБА_2 поновили записи про право власності на об`єкти іпотеки в Єдиному реєстрі прав на нерухоме майно, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 07.04.2021 року (додаються), а тому твердження Заявниці та ПП «Раном» про виконання зобов`язань за кредитним договором №76/К від 27.09.2005 року перед ТОВ «Феномен Солюшнз» відповідно не знаходять свого підтвердження та не відповідають дійсності.

ОСОБА_2 знаючи, що право власності за ТОВ «Феномен Солюшнз» було скасовано, а об`єкти нерухомості від лютого 2020 року зареєстровані за попередніми власниками, а саме - ПП «Ратмир-Соло», ПП «Раном» та за нею ( ОСОБА_2 ), надає суду неправдиву інформацію про те, що зобов`язання за кредитним договором №76 від 27.09.2005 року виконані, а іпотека відповідно є припиненою.».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У даній справі беруть участь і ПП «Ратмир-Соло», і ТОВ «Феномен Солюшнз», тому встановлені ухвалою Київського апеляційного суду від 14 червня 2021 року обставини скасування у лютому 2020 року записів про право власності ТОВ «Феномен Солюшнз» на предмети іпотеки, не підлягають доказуванню у даній справі. Таким чином, оскільки рішення від 23.01.2019 року №45182932про право власності ТОВ «Феномен Солюшнз» на предмет іпотеки у вигляді прирізного цеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , скасоване Наказом Міністерства юстиції України від 12.02.2020 року №515/5, після чого було відновлено попередній запис про право власності на цей об`єкт іпотекодавця ПП «Раном», доводи скарги про припинення кредитних та іпотечних зобов`язань у зв`язку із їх виконанням ПП «Раном» перед ТОВ «Феномен Солюшнз» є необґрунтованими та безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди ОСОБА_1 з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення за наслідками розгляду даної категорії справ.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 грудня 2015 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: