Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.12.2021 Справа №607/9684/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики ,-

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Маліцький Д.В. в інтересах позивача ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, укладеним між сторонами 20 лютого 2018 року, згідно якого відповідач взяв у борг у ОСОБА_2 27 760 грн., які зобов`язувалася повернути в строк до 01 червня 2018 року, про що надав письмову розписку. Окрім цього, позивач додатково 09 вересня 2018 року надав у позику відповідачу грошові кошти в сумі 22 000 грн. на строк 04 місяці, про що свідчить надана ним письмова розписка. Однак, ОСОБА_3 своїх зобов`язань за договором позики не виконав, на прохання позивача про повернення позичених коштів не реагує. Просить стягнути з відповідача в його користь суму неповернутого боргу в розмірі 49 760 грн., інфляційні збитки за вказані періоди в сумі 8 699,94 грн. та три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання згідно позики від 20.02.2018 року в сумі 2 500,60 грн.

Відзиву на позов відповідач ОСОБА_3 не подавав.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Маліцький Д.В. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Як вбачається із письмової розписки, оглянутої у судовому засіданні, 20 лютого 2018 року ОСОБА_3 , позичив у ОСОБА_4 27 760 (двадцять сім тисяч сімсот шістдесят) грн. 00 коп., які зобов`язується повернути в строк до 01.06.2021 року.

Крім того, 09 вересня 2018 року ОСОБА_3 , взяв у позику ОСОБА_4 22 000 (двадцять дві тисячі) грн. 00 коп., які зобов`язався повернути через чотири місяці, без відсотків, про що свідчить надана ним письмова розписка.

27 липня 2019 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 27 липня 2019 року Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області) і після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « ОСОБА_5 ».

Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться і у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 р. у справі № 6-1967цс15 від 08.06.2016 р. у справі № 6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц, які відповідно до ст.417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

В силу ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок Позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

У судовому засіданні, із наявних при матеріалах справи, письмових доказів встановлено, що на момент звернення позивача до суду та до ухвалення рішення судом, відповідач не виконав зобов`язань за вказаними договорами позики, оскільки не повернув отримані від неї кошти на загальну суму 49 760 грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року по справі № 373/2054/16-ц вказала, що оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. У ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Оскільки позивач просив стягнути три відсотки річних за користування коштами по договору позики від 20.02.2018 року, тому їх слід розраховувати з урахуванням суми боргу згідно договору позики від 20 лютого 2018 року у розмірі 27 760 грн., помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання, а саме з 02.06.2020 р.

Таким чином, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, за період із 02.06.2018 року по 01.06.2021 року, буде складати 2 498 грн. 40 коп., із розрахунку:

- з 02.06.2018 року по 31.12.2018 (213 днів), сума 3 відсотків річних становить 485,99 грн. (27760х3х213/365/100);

З 01.01.2019 по 31.12.2019 (365 днів), сума 3 відсотків річних становить 832,80 грн. (27760х3х365/365/100);

З 01.01.2020 по 31.12.2020 (365 днів), сума 3 відсотків річних становить 832,80 грн. (27760х3х365/365/100);

З 01.01.2021 року по 01.06.2021 року (152 дні), сума трьох процентів річних становить 346,81 грн. (27760х3х152/365/100).

Згідно наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, сума інфляційних втрат за договором позики від 20 лютого 2018 року, за період із 01 червня 2018 року по 01 червня 2021 року, складає 5 465,94 грн.; сума інфляційних втрат за договором позики від 09 вересня 2018 року, за період із 09 січня 2019 року по 01 червня 2021 року складає 3 234,00 грн. Загальна сума інфляційних збитків за вказані періоди становить 8 699,94 грн.

Таким чином, судом встановлено, що мають місце порушення відповідачем прав позивача, які підлягають захисту, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача суми неповернутого боргу за договорами позики в розмірі 49 760 (сорок дев`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень, 8 699 (вісім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 94 коп. інфляційних нарахувань, а також три проценти річних по договору позики від 20.02.2018 року у розмірі 2 498 (дві тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн. 40 коп. за період з 02.06.2018 року по 01.06.2021 року. Відтак, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики слід задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму неповернутого боргу за договорами позики в розмірі 49 760 (сорок дев`ять тисяч сімсот шістдесят) гривень, 8 699 (вісім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 94 коп. інфляційних нарахувань, а також три проценти річних по договору позики від 20.02.2018 року у розмірі 2 498 (дві тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн. 40 коп. за період з 02.06.2018 року по 01.06.2021 року.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 24 грудня 2021 року.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_2 , проживає АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_3 .

Головуючий суддяВ. В. Ромазан