Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Хорольській І.П.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення межових знаків,

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення межових знаків.

Позивач посилається на те, що вона є власником земельної ділянки площею 1,3050 га, кадастровий номер :04:001:0276, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 09 березня 2020 року заїхав та знищив межові знаки, у зв`язку із чим перешкоджає використанню земельної ділянки та для відновлення межових знаків позивачеві необхідно буде сплачувати додаткові кошти.

Н підставі наведеного, позивач звернулася до суду та прохає зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом встановлення межових знаків на ній.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву в якій прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги не визнає.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 1,305 га, кадастровий номер :04:001:0276, яка розташована по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та копією витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку № НВ-020 від 14.02.2020 року (а. с. 12-16).

ДП «Центр державного земельного кадастру» було виготовлено проект землеустрою на вищезазначену земельну ділянку (а. с. 4-9).

Із Акту приймання-передачі межових знаків на зберігання вбачається, що межі земельної ділянки 1,305 га, яка розташована по АДРЕСА_1 на бажання власника земельної ділянки межовими знаками встановленого зразка не закріплювались, межі земельної ділянки збігаються з грунтовою дорогою. Межові знаки не пред`явлені та не передані на зберігання на бажання власника, у зв`язку з тим, що межі земельної ділянки збігаються з грунтовою дорогою (а. с. 6).

В судовому засіданні в якості свідків були допитані ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які пояснили, що межові знаки знаки, які встановлені на земельній ділянці належній позивачеві були пошкоджені.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст.16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно із ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 2 ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. г) ч.1 ст.91 ЗК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

За приписами ч. 1, 2, п. д) ч. 3 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

У пункті 7 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Згідно п. 3.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376 межові знаки не встановлюються на бажання власника (користувача) - у разі якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо).

Отже, виходячи з проекту землеустрою не вбачається порушення меж земельної ділянки позивача, оскільки межові знаки на бажання власника не встановлювалися.

Оскільки позивачем належними та допустимим доказами не доведено розмірів земельної ділянки, за якими їй чиняться перешкоди в користуванні, отже не конкретизовано їх розташування на місцевості із вказівкою поворотних точок, тому суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача встановити відповідні межові знаки.

Виходячи зі змісту позовних вимог та матеріалів справи, суд приходить до наступного висновку.

Актом обстеження земельної ділянки від 06.05.2020 року складеного комісією Магдалинівської селищної ради було виявлено, що межові знаки, які були виставлені відповідною організацією зруйновані, але не всі, два межових знаки з одного боку є в наявності (а. с. 17).

У відповідності до ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказів звернення позивачем до органів місцевого самоврядування, щодо вирішення земельного спору щодо меж земельних ділянок суду не надано.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, чи дійсно порушуються її права, як власника земельної ділянки, а тому у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 263-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та встановлення межових знаків- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26 лютого 2021 року.

Суддя Т.А.Ковальчук