Провадження № 2/522/3376/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 17 серпня 2018 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року витребувано з Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради копію реєстраційної справи об`єкта житлової нерухомості, що розташований за адресою АДРЕСА_1 .

Також ухвалою суду від 09 жовтня 2018 року залучено ОСОБА_4 до участі у справі у якості співвідповідача.

30 листопада 2018 року від Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради на виконання ухвали суду надано завірені копії документів реєстраційної справи № 101 на об`єкт нерухомого майна, розташований за адресою АДРЕСА_1 .

15 травня 2019 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позивач просить витребувати підвальне приміщення, розташоване за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником 1/3 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 . Протягом тривалого часу в його користуванні знаходилось підвальне приміщення, площею 33,7 кв.м. У 2018 році до позивача звернувся ОСОБА_3 з проханням звільнити підвальне приміщення, оскільки останній є власником даного приміщення, на підставі технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_4 , та договору дарування № 2-1403 від 16.11.2017 року. В подальшому квартира АДРЕСА_5 була відчужена ОСОБА_4 на підставі договору дарування № 946 від 02.08.2018 року, яка в свою чергу відчужила вказану квартиру ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 1779 від 11.10.2018 року. Позивач вважає, що підвальне приміщення є допоміжним, нежитловим, підсобним приміщенням багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 , знаходиться у праві спільної сумісної власності всіх співвласників, а отже перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, та було протиправно включено до складу квартири відповідача.

09 липня 2019 року від ОСОБА_2 до суду надійшов відзив, в якому вона посилається на відсутність доказів того, що спірне приміщення є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, вказує, що воно є підсобним приміщенням квартири АДРЕСА_5 , є частиною цієї квартири, воно не належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, та позивач не мав повноважень звертатись до суду замість Одеської міської ради, та в інтересах інших співвласників будинку. Крім того, відповідач посилається на те, що вона є добросовісним набувачем, оскільки набула квартиру за нотаріальним договором купівлі-продажу, за посередництвом агентства нерухомості, з попередніми власниками квартири знайома не була, підстав сумніватися у законності придбання вказаної квартири в неї не було.

28 листопада 2019 року від представника позивача адвоката Грицак К.В. до суду подано відповідь на відзив, в якій вона просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 07 серпня 2020 року прийнято уточнену позовну заяву про витребування майна з чужого незаконного володіння подану представником ОСОБА_1 адвокатом Грицак К.В.

Замінено неналежних відповідачів за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння на належного відповідача ОСОБА_2 .

Залучено у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

13 серпня 2020 року від представника ОСОБА_2 адвоката Куренної В.В. до суду надійшов повторно відзив на позовну заяву, з тих самих підстав, які зазначені у відзиві від 09 липня 2019 року.

12 жовтня 2020 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому зазначено, що доводи стосовно того, що підвальне приміщення не містить жодного технічного чи іншого обладнання, без доступу до якого експлуатація будинку є неможливою, не заслуговує на увагу, оскільки такий аргумент не є підставою для незаконного привласнення площі, яка не входила до складу квартири АДРЕСА_5 . Зазначено, що Позивачем було надано обґрунтування права на звернення до Приморського районного суду м. Одеса з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння у зв`язку з чим, просили задовольнити позов в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11 січня 2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці відповідача - Одеську міську раду.

Протокольною ухвалою суду від 26 січня 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання з`явився представник позивача адвокат Грицак К.В. позов підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, з підстав зазначених у відзові. Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради в судових дебатах просив відмовити в задоволенні позову, так як Департамент вивчає правову позицію стосовно зазначено майна, та можливо буде звертатись до суду з позовними вимогами про витребування майна на користь територіальної громади м. Одеси.

Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 квартири АДРЕСА_7 (а.с. 26-27 т.1, а.с. 25-28, т. 2).

Власником квартири АДРЕСА_4 , був ОСОБА_6 , відповідно до договору купівлі-продажу № 2003-047 Ц від 30.07.2003 року (а.с. 40, т. 2). Відповідно до договору купівлі-продажу від 17 травня 2017 року вказана квартира була відчужена ОСОБА_5 . Відповідно до довідки вих.№ 22-09 від 13.10.2017 року, виданої ТОВ «ПІВДЕНЬЖИТЛОБУД», згідно проведеної технічної інвентаризації квартири АДРЕСА_4 площа змінена у зв`язку з уточненням лінійних розмірів та площ приміщень, і не належить до самочинного будівництва та не являється реконструкцією, загальна площа квартири складає 76,0 кв.м, та житлова 16,3 кв.м (а.с. 49, т. 2).

Як вбачається з копій реєстраційної справи № 101 на квартиру АДРЕСА_5 , 17 жовтня 2017 року рішенням державного реєстратора про внесення змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно, була зареєстрована зміна площі квартири АДРЕСА_5 , на підставі наданих документів (а.с. 122-123, т. 1). В подальшому, на підставі договору дарування від 16 листопада 2017 року вказана квартира перейшла до ОСОБА_3 , який на підставі договору дарування від 02 серпня 2018 року відчужив її ОСОБА_4 (а.с. 51-54, т. 2).

Як вбачається з матеріалів справи, на сьогоднішній день власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2018 року, укладеного з ОСОБА_4 (а.с. 55 -56, т. 2).

Відповідно до відповіді КП «Міське агентство з приватизації житла», згідно архівній базі даних квартира АДРЕСА_4 приватизована 09 січня 1996 року на ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , та на момент приватизації, підвальне приміщення не входило до складу зазначеної квартири (а.с. 29, т. 2).

Правовідносини щодо реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку регулюються ЗУ «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» від 14 травня 2015 № 417-VIII.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 417-VIII багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна. Пункт 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 417-VIII передбачає, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення). Спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно з додатком Б «Терміни та визначення понять» до ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення», затверджених Наказом Держбуду України від 18 травня 2005 року № 80, нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду. Є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин. Підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо).

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року № 2482-XII власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

З вищенаведених приписів закону вбачається, що законодавцем розмежовано поняття допоміжного та нежилого приміщень у багатоквартирному будинку, та для визначення приміщення як допоміжного необхідним є доведення факту того, що без доступу до спірного приміщення неможлива експлуатація будинку.

Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 01 квітня 2015 року у справі № 6-36875св14, в якій вказано, що для визначення приміщення допоміжним, необхідним є доведення того факту, що без доступу до спірних об`єктів неможлива експлуатація будинку: «позивачі не надали суду належні та допустимі докази на підтвердження належності зазначених ними приміщень до допоміжних, які забезпечують експлуатацію будинку та побутового обслуговування мешканців будинку, знаходження у них технічного обладнання будинку, без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою». А також в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 лютого 2015 року у справі № 6-39117св14, де вказано, що «допоміжні та нежилі приміщення являють собою різні частини багатоквартирного будинку, які відрізняються між собою своїм призначенням, необхідно встановити, чи є це приміщення допоміжним, в якому чи в частині якого може знаходитися технічне обладнання будинку (інженерні комунікації та технічні пристрої, які необхідні для забезпечення санітарно-гігієнічних умов та безпечної експлуатації квартир тощо), без доступу до якого експлуатація житлового будинку є неможливою».

Проте позивачем не було доведено факту користування спірним приміщенням як допоміжним, а також того, що без доступу до спірного приміщення неможлива експлуатація багатоквартирного будинку для задоволення потреб його співвласників. Суд не враховує посилання позивача про тривале користування цим приміщенням як допоміжним, оскільки воно не знаходить свого підтвердження.

Разом з тим, як вбачається з довідки КП ЖКС «Порто-Франківський» від 08 липня 2019 року в підсобному приміщенні квартири АДРЕСА_4 , ніяких комунікацій, крім каналізації квартири АДРЕСА_5 , не проходять, а отже відсутні технічні обладнання, які забезпечують експлуатацію багатоквартирного будинку та обслуговування його мешканців (а.с. 113 т.2 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 330 ЦК України встановлює, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України саме власник має право витребувати майно з чужого незаконного володіння.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 522/7636/14-ц, в якій вказується, що однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Судом встановлено, що рішенням Одеської обласної ради народних депутатів «Про розмежування державного майна між власністю обласної Ради, міст обласного підпорядкування та районів області» від 25 листопада 1991 року №266-ХХІ затверджено перелік державного майна, що передається у власність обласної Ради народних депутатів, міст обласного підпорядкування і районів області. Згідно з переліком майна, визначеним у додатку № 2 до вказаного вище рішення, у власність Одеської міської ради перейшло, зокрема й право власності на житловий та нежитловий фонд місцевих Рад народних депутатів.

Однак вищевказане рішення не містять підтверджень про включення саме спірного приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , до переліку такого майна, як і відсутні докази знаходження спірного приміщення на балансі Одеської міської ради. Разом з тим, постанова Кабінету Міністрів України «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю» від 05 листопада 1991 року № 311 також не містить в переліку спірного приміщення, та відповідно не є документом, що підтверджує право комунальної власності на спірне приміщення. Виходячи з наведеного, судом відхиляються посилання позивача на належність цього приміщення до комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

При цьому, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2018 року за посередництвом агентства нерухомості «Диалог» відповідно до договору-доручення від 04 жовтня 2018 року (а.с. 55-56, 127, т. 2).

Перед здійсненням реєстрації права власності на вказану квартиру, нотаріусом була підтверджена відсутність будь-яких обтяжень, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11 жовтня 2018 року (а.с. 128-130, т. 2).

Разом з тим, згідно з банківськими квитанціями про оплату комунальних послуг, а також довідки КП ЖКС «Порто-Франківський» від 08 липня 2019 року № 572 відповідач регулярно споживає та сплачує послуги водопостачання, газопостачання та електроенергію, УБПТ та вивіз сміття (а.с. 114-122, т. 2).

Вказане свідчить про те, що відповідач не знала і не могла знати про наявність будь-яких обставин, які б заважали їй придбати цю квартиру, що підтверджує, що вона є добросовісним набувачем. При цьому, відсутні підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, для витребування цього майна від відповідача як добросовісного набувача.

Крім цього, судом зазначається, що в силу приписів процесуального права, правом на звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частина 1 ст. 369 ЦК України встановлює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Позивач звернувся до суду з вимогами щодо витребування підвального приміщення з чужого незаконного володіння на користь співвласників багатоквартирного будинку. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_6 , окрім сторін у цій справі, є ще інші особи, які не були зазначені позивачем у позові. При цьому повноваження представляти їх інтереси позивачем надані не були, що унеможливлює виступ позивача від імені співвласників будинку, а отже і унеможливлює витребування спірного майна на їхню користь. При цьому, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси тільки тих осіб, які звернулися до суду із відповідним позовом, та не може самостійно залучати до справи осіб в якості позивачів.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 330, 368, 369, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Департамент комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 16 березня 2021 року.

Суддя Чернявська Л.М.