Справа № 161/1411/20
Провадження № 2/161/560/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань - Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов з урахуванням уточнених позовних вимог мотивує тим, що 31.01.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву № б/н про отримання банківських послуг, відповідно до умов якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Розмір кредитного ліміту встановлений 50 000 грн. Оскільки позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору не виконав, станом на 01.12.2019 у нього утворилась заборгованість перед банком - 51 142,81 грн.

А тому просив, стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором та витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою від 29.01.2021 позовну прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

19.02.2020 від представника відповідача надійшло заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.08.2020 прийнято заперечення представника відповідача щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, постановлено перейти до розгляду за правилами загального позовного провадження та замінити засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 50-88, Т.1). Вимоги позову відповідач не визнав, заперечував щодо задоволення позову. У відзиві сторона відповідача вказала, що факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами не оспорює, однак сума боргу була погашена повністю, в подальшому карткою відповідач не користувався, станом на 02.12.2018 баланс по карті був надлишковий - 1,14 грн. З виписки по рахунку встановлено, що з червня по грудень 2018 року жодних операцій по карті не проводилось, заборгованості не було. В період з 03.12.2018 по 05.12.2018 банк безпідставно видав кредитні кошти невідомій особі, яка шляхом незаконного віддаленого доступу подавала заявки на укладення кредитних договорів на ім`я ОСОБА_1 .

Так, банк за електронним запитом невідомої особи:

1)03.12.2018 року провів платіж, списавши з кредитних коштів суму 22039,13 грн. (у валюті операції), 22700,27 грн. (у валюті карти) та 887,27 грн. (комісії) код квитанції 3501

2)04.12.2018 року провів платіж, списавши з кредитних коштів суму 22039,13 грн. (у валюті операції), 22700,27 грн. (у валюті карти) та 887,27 грн. (комісії) код квитанції 4501

3)04.12.2018 видав невідомій особі суму коштів 10000,00 грн. на підставі незаконно укладеного від імені ОСОБА_1 договору на швидкий кредит № 4153

4)04.12.2018 видав невідомій особі суму коштів 5000,00 грн. на підставі незаконно укладеного від імені ОСОБА_1 договору на швидкий кредит № 4169

5)04.12.2018 року провів платіж, списавши з моїх кредитних коштів суму 18503,12 грн. (у валюті операції), 19058,21 грн. (у валюті карти) та 746,21 грн. (комісії) код квитанції 9501

6)04.12.2018 року провів платіж, списавши з моїх кредитних коштів суму 102,00 грн. (у валюті операції), 106,08 грн. (у валюті карти) та 4,08 грн. (комісії) в користь ОСОБА_2 .

В результаті поданих 04.12.2018 у відділенні АТ КБ «Приватбанк» заяв про повернення незаконно списаних коштів та отримання кредитів, банк повернув:

1)04.12.2018 суму коштів 22039,13 грн. як кошти за скасованим платежем;

2)04.12.2018 суму коштів 18503,12 грн. як кошти за скасованим платежем;

3)05.12.2018 суму коштів 1216,23 грн. як комісію.

В результаті проведених операцій залишок боргу, який створений невідомою особою шляхом подання незаконних електронних заявок склав 7805,24 грн. та 15000,00 грн., що всього становить 22805,24 грн. Зазначає, що банк не забезпечив безпеку платежів, прийняв до виконання не ОСОБА_1 ініційовані операції, безпідставно без згоди ОСОБА_1 видав кредити та списав з рахунків суму коштів 22805,24 гри., чим порушив його права, які в результаті підлягають судовому захисту.

Оскільки відповідачем не використовувались кредитні кошти, вимоги банку є безпідставними, а відтак до задоволення не підлягають. В задоволенні позову просив відмовити.

Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с. 102-106, Т.1).

На адресу суду надійшло заперечення щодо відповіді на відзив (а.с. 113-114, Т.1)

Представник позивача подав суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Проси позов задовольнити в повному обсязі.

В наданих поясненнях в ході розгляду справи, відповідач та його представник заперечували щодо вимог позову з підстав викладених у відзиві. Зазначили, кожен зокрема, що списання коштів відбулось невстановленими особами, вночі було заблоковано сім-картку відповідача, після її розблокування було виявлено, що з банківської картки відбулось списання коштів. Відповідач одразу повідомив банк, частково кошти були повернуті. Окрім того, рішенням суду з приводу даних обставин було встановлено, що відбулось неправомірне списання коштів без відома власника карткового рахунку ОСОБА_1 . Твердження банку, що відповідач здійснював платежі, не відповідають дійсності та спростовується виписками з рахунку. В задоволенні позову просили відмовити.

Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, відзив на позовну заяву та додаткові пояснення сторін до позову, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 550, 556 ЦК України.

Судом встановлено, що 31.01.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк») та відповідачем ОСОБА_1 було підписано заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 12-30). Відповідачу ОСОБА_1 видано банківську (кредитну) картку.

Статтями 11, 509 ЦК України установлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають в тому числі і з договорів та інших правочинів.

Відповідно до ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач не заперечував факту використання карток «Приватбанку» та здійснення грошових операцій за допомогою картки «Універсальна».

З відзиву на позовну заяву вбачається, що заборгованість по картці було погашено в травні 2018 року, після чого заборгованість по встановленому кредитному ліміту була відсутня.

Дані обставини узгоджуються із поданим стороною позивача розрахунком заборгованості (а.с. 7-11) та детальною випискою руху коштів за договором б/н, картка (а.с. 108-110), з яких підтверджується здійснення операції з поповнення карткового рахунку 19.05.2018 на суму 263,86 грн., заборгованість після здійснення оплати - 0 грн. (а.с. 9 зворот).

З поданої банком виписки встановлено, що в період з 20.05.2018 по 03.12.2018 жодні операції по картці не здійснювались, що узгоджується із твердженнями відповідача, який зазначив, що після повного погашення заборгованості карткою ніхто не користувався.

Разом з тим, встановлено, що 03.12.2018 з карткового рахунку було здійснено ряд операцій щодо переказу коштів (оплати комунальних або інших підприємств; комерційний, бездоговірний платіж), а саме:

1) 03.12.2018 року проведено платіж зі списання з кредитних коштів на суму 22039,13 грн. (у валюті операції), 22700,27 грн. (у валюті карти) та 887,27 грн. (комісії) код квитанції 3501;

2) 04.12.2018 року проведено платіж зі списання з кредитних коштів на суму 22039,13 грн. (у валюті операції), 22700,27 грн. (у валюті карти) та 887,27 грн. (комісії) код квитанції 4501;

3) 04.12.2018 видано невідомій особі суму коштів 10000,00 грн. на підставі укладеного від імені ОСОБА_1 договору на швидкий кредит № 4153 ;

4) 04.12.2018 видано невідомій особі суму коштів 5000,00 грн. на підставі укладеного від імені ОСОБА_1 договору на швидкий кредит № 4169 ;

5) 04.12.2018 року проведено платіж зі списання кредитних коштів на суму 18503,12 грн. (у валюті операції), 19058,21 грн. (у валюті карти) та 746,21 грн. (комісії) код квитанції 9501;

6) 04.12.2018 року проведено платіж зі списання кредитних коштів на суму 102,00 грн. (у валюті операції), 106,08 грн. (у валюті карти) та 4,08 грн. (комісії) в користь ОСОБА_2 .

Позивач наступного дня після першого несанкціонованого списання коштів з його рахунку про даний факт повідомив банк, звернувшись безпосередньо у відділення АТ КБ «Приватбанк» по вул. Дружби Народів, 4а, м. Луцьк, Волинська область, з вимогою вчинення дій щодо блокування операцій по картці та повернення коштів. Банк повернув ОСОБА_1 частково кошти в сумі 41 758,48 грн., після чого у зв`язку з наявністю залишку боргу, останній звернувся 10.12.2018 року із письмовою заявою до банку.

В результаті проведених операцій залишок боргу, який створений невідомою особою шляхом подання електронних заявок на отримання кредиту та який рахується за ним, складає 7 805,24 грн. та 15 000,00 грн., що всього становить 22 805,24 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2019, частково скасованим постановою Волинського апеляційного суду від 05.12.2019 в частині стягнення моральної шкоди, у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , 22 805, 24 грн. безпідставно списаних коштів.

Відтак, внаслідок часткового повернення коштів банком на рахунок відповідача та встановлено рішенням суду безпідставне списання коштів, доведеними є обставини щодо несанкціонованого доступу до карткового рахунку відповідача та неправомірного списання коштів, а тому дані обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З дослідженого розрахунку заборгованості (а.с. 7-11) та детальної виписки руху коштів за договором б/н (а.с. 108-110), судом встановлено, що в подальшому рух коштів по карті відсутній, здійснювалося виключно списання відсотків за використання кредитного ліміту та інших платежів передбачених Умовами та Правилами надання банківських послуг.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.09.2019 окрім того встановлено, що 04.12.2018 ОСОБА_1 звернувся до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області з повідомленням про вчинення злочину, яке було зареєстроване 05.12.2018 року в ЄРДР під № 0004481 за правовою кваліфікацією: ч. 1 ст. 185 КК України.

Окрім того, судом досліджувалися знімки екрану мобільного телефона ОСОБА_1 з яких було встановлено, що відбулося блокування та заміна його sim-карти, відновлення пароля до веб-системи самообслуговування для його номера, входу до його облікового запису на пристрої Windows та заміну пароля його облікового запису, що свідчить про використання невідомими особами можливості перевипуску SIM-картки позивача і таким чином заволодіння фінансовим номером останнього, а відтак - і доступом до його рахунку.

Банк відразу після встановлення несанкціонованого списання коштів був повідомлений про дані обставини.

При цьому звертаючись 27.01.2020 з позовом до відповідача позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 , порушуючи умови договору, свої зобов`язання за договором належним чином не виконував, в частині погашення заборгованості за кредитом та сплати відсотків за користування ним.

Так, з дослідженого в судовому засіданні розрахунку заборгованості за договором (а.с. 7-11) вбачається, що станом на 01.12.2019 позичальнику нараховано заборгованість в розмірі 51 142,81 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту - 33 409,79 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 4876,04 грн., пеня - 9945,42 грн., штраф - 2911,56 грн.

Однак, з представлених матеріалів справи вбачається, що повідомлення про вчинення шахрайських дій по картковому рахунку ОСОБА_1 , банком було проігноровано. З розрахунку заборгованості вбачається, що сума боргу розрахована станом на 01.12.2019, що включає виключно кошти, які були перераховані з картки відповідача на інший рахунок невстановленими особами.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», який встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів, врегульовані відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності.

В силу ч. 17 ст. 1 цього Закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до п. 14 частини першої ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність».

Статтями 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість обслуговування…, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Згідно зі ст. 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», еквайр та емітент повинні проводити моніторинг з метою ідентифікації помилкових та неналежних переказів, суб`єктів помилкових та неналежних переказів та вжиття заходів із запобігання або припинення зазначених переказів. Моніторинг має проводитися постійно за параметрами, встановленими правилами відповідної платіжної системи.

Відповідно до ст. 37-1 вищевказаного Закону, для встановлення правомірності переказу еквайр, за результатами моніторингу або в разі опротестування переказу держателем, емітентом або платіжною організацією платіжної системи, має право призупинити завершення переказу на час, передбачений правилами відповідної платіжної системи, але не більше ніж на дев`яносто календарних днів.

Згідно з пунктом 8 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014 визначено, що емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Пунктом 10 Розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затверджених Постановою правління НБУ № 705 від 05.12.2014, встановлено, що банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян».

Судом не встановлено, що ОСОБА_1 , як користувач карткового рахунку, вчиняв будь-які дії чи бездіяльність, які б сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції з допомогою його карткового рахунку.

З обставин викладених відповідачем встановлено, що кошти були переказані невідомими особами, які не перебувають у жодних відносинах (як то приятельські, родинні, дружні, колеги) із відповідачем у справі. Дана позиція відповідача стверджується в тому числі і поданою заявою до правоохоронних органів та рішенням суду.

Крім того, судом встановлено та підтверджується належними доказами у справі, що відповідач ОСОБА_1 дії щодо повідомлення банку про здійснені перекази коштів невстановленими особами вчинив одразу ж після виявлення даних фактів.

Верховним Судом України в постанові від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15 була сформована наступна правова позиція: «Відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223 банк, у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Кожна сторона, як це передбачає частина 1 статті 81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на встановлені обставини в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку, що обставини, наведені стороною відповідача, знайшли своє підтвердження і заслуговують на увагу суду оскільки свідчать про те, що дійсно ОСОБА_1 особисто не міг здійснювати переказ коштів з власного рахунку, а виявивши списання коштів вживав заходів щодо негайного повідомлення банку про дані факти. Вказані обставини підтверджуються письмовими звернення до правоохоронних органів та установи банку, а також тим, що за вказаним фактом порушено кримінальне провадження. Окрім того, дані обставини вже були встановлені в ході судового розгляду.

В той же час, позивачем, не надано доказів, які б свідчили про здійснення операцій щодо переказу грошових коштів з карткового рахунку відповідача саме відповідачем чи про повідомлення нею стороннім особам своїх особистих даних та даних персональної картки.

А тому, керуючись нормами ЦПК України про покладення обов`язку доказування на сторони, засадами цивільного процесу про рівність сторін у цивільному процесі, а також правовою позицією Верховного Суду України, викладену у вищевказаній постанові, суд дійшов висновку про недоведеність стороною позивача вимог позову, в зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

У зв`язку із відмовою в задоволенні вимог позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем та залишаються за позивачем.

Разом з тим, у відзиві представник відповідача заявив вимогу про стягнення в користь відповідача з позивача понесених відповідачем судових витрат.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. До інших судових витрат відповідно до ст. 133 ЦПК України, в тому числі, відносяться витрати на професійну правничу допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було сплачено адвокату Терлецькому О.М. за професійну правничу допомогу 3000 грн., що підтверджується квитанцією Приватбанку від 16.02.2020 (а.с.57). Представник відповідача зазначав, що попередній орієнтовний розмір витрат на правову допомогу становить 6 000 грн. Однак, суд бере до уваги розмір фактично понесених та документально підтверджених витрат. А тому підлягає стягненню з позивача в користь відповідача сума в розмірі 3 000 грн. З урахуванням обсягу наданих послуг та виконаних адвокатом робіт, підстав для зменшення суми витрат на правову допомогу суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК, на підставі ст.ст. 207, 610, 617, 629, 642, 638, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 17, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 37-1, 40-1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 3000 (три тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня вручення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.03.2021.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій