П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/16288/20

Провадження № 22-ц/4815/259/21

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Бучко Т.М.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції

(вступної та резолютивної частини):

14 год. 06 хв. 08 грудня 2020 року в м. Рівне

Повний текст складено: 14 грудня 2020 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів. Мотивуючи свої вимоги, покликався на виданий 14 лютого 2020 року Рівненським міським судом Рівненської області судовий наказ, яким стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 лютого 2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Однак визначений судовим рішенням розмір аліментів вважав надмірним, оскільки судом не було враховано, що позивач не працевлаштований. З огляду на цю обставину з нього стягуються аліменти, виходячи із розміру середньої заробітної плати, який становить близько 2 500 гривень щомісячно, коли прожитковий мінімум на дитину відповідного віку становить лише 929,50 гривень.

З наведених спонукань просив змінити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , встановивши їх в твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

Згодом у поданій в порядку ч.3 ст.49 ЦПК України заяві просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього, на 1/8 частину від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини.

У поданому відзиві відповідач просила в задоволенні позову відмовити у зв`язку із недоведеністю, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які підтверджували б погіршення його матеріального стану. Покликалась на те, що позивач продав у 2020 році три автомобілі та це, на думку відповідача, вказує лише на можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , і встановлено їх в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалюючи своє рішення, місцевий суд виходив із того, що позивач не працевлаштований, а тому вважав недоведеною його спроможність сплачувати аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також зазначив, що відсутність підтвердження достатності заробітку (доходу) позивача та сплата останнім аліментів у більшому розмірі, аніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, вказує на збільшення щомісячних витрат.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де вона покликалася на його незаконність та необґрунтованість, що полягають у невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Обґрунтовуючи допущені порушення, посилалась на хибність висновків суду попередньої інстанції про те, що позивач на підставі судового наказу сплачує близько 2 200 гривень аліментів, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази про розмір стягуваних аліментів. На переконання заявника, навіть 100-відсотковий мінімальний прожитковий мінімум, передбачений законом на дитину відповідного віку, не здатний належним чином забезпечити всі потреби дитини. Покликалась на висновки Верховного Суду, які викладені в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі №461/4936/16, де йдеться про те, що мінімальний розмір аліментів не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів, який цей мінімум перевищує. Також не погоджувалася з твердженнями суду про те, що грошові кошти за відчуження позивачем автомобілів не є лише його доходом, з огляду на факт перебування у той час сторін у шлюбі. Стверджувала, що жодного позову про поділ спільного майна подружжя нею подано не було. Заявник вважала, що суд без жодних на те правових підстав фактично переглянув та змінив судовий наказ від 14 лютого 2020 року, який виданий Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/2137/20, хоча цивільне процесуальне законодавство не передбачає такої можливості. Вважала, що відсутність офіційного працевлаштування та доходу самі по собі не можуть підтверджувати погіршення майнового стану.

З викладених спонукань просила оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Згідно з ч. п. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Так, судовим наказом Рівненського міського суду від 14 лютого 2020 року в справі №569/4632/20 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 07 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною 7 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, що позивач і зробив.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

У частині 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Однак, як правильно зазначає заявник, відсутність у ОСОБА_2 офіційного місця працевлаштування, а також інформації про доходи самі по собі не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.

Як видно з наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, інформація про доходи ОСОБА_2 була відсутня за період з 01 кварталу по 02 квартал 2020 року, тобто на час винесення 14 лютого 2020 року судового наказу обставини, на які він покликався як на підставу задоволення позовних вимог, а саме відсутність офіційного місця робота та доходу, існували.

Отже, позивач не довів виникнення якихось змін після видачі судового наказу, що в розумінні ст. 192 СК України дозволяли б зменшити розмір стягнутих судом аліментів. Тобто ці обставини не змінювалися і не давали підстав для застосування зазначеної норми права.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стягнуті судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області від 14 лютого 2020 року аліменти відповідають вимогам сімейного законодавства, а їх зменшення за наведених мотивів позову, на переконання колегії суддів, суперечитиме меті Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким, зокрема, спрощено механізм прийняття судового рішення щодо стягнення аліментів шляхом пред`явлення вимоги у наказному провадженні.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 2, 4 ст. 376 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 08 грудня 2020 року скасувати.

ОСОБА_2 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Суддя Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків