Справа № 761/7122/21
Провадження № 2/761/6584/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Ковтунович М.В., Даниленко А.О.,

за участі

представника позивача: ОСОБА_2.,

представника відповідача: Шилан Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

22 лютого 2021 року до суду надійшла зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача збитки у формі упущеної вигоди в сумі 1 755 914,92 грн. та моральну шкоду в сумі 127 813,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у зв`язку із вчиненням відповідачем незаконних дій, позивач зазнав збитків у формі неотриманих доходів (упущена вигода) та зазнав моральних страждань внаслідок чого вважає, що є підстави для відшкодування моральної шкоди.

30.07.2021 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог на тій підставі, що у відповідності до чинного законодавства повноваження, пов`язані з нарахуванням заробітної плати педагогічних та інших працівників є автономією навчального закладу, гарантованою Законом України «Про вищу освіту», у яку Міністерство не має права втручатись. А тому Міністерство не має права нараховувати заробітну плату позивачу. У позовній заяві позивач не довів, що вказані ним доходи не є абстрактними, а дійсно були б отримані. Позивачем також не доведено, що лише неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Крім того, позивач посилається, що положення статті 22 ЦК України яка може застосовуватись лише до договірних відносин (упущена вигода це є цивільно-правова відповідальність) та для її застосування повинна бути наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення. Як вказує представник, позивач в період з 01.01.2018 року по 31.07.2020 року ні у трудових, ні в будь-яких інших відносинах з відповідачем не перебував. Трудовим контрактом, який підписаний із позивачем 18.11.2010 року не передбачено підстав з яких позивачу може виплачуватись упущена вигода. В частині відшкодування моральної шкоди представник зазначив, що позивачем не обґрунтований розмір моральної шкоди та не доведено її спричинення, а тому в цій частині заявлені вимоги не можуть бути задоволені.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши заяви сторін, вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Статтею 22 Цивільного кодексу України визначено поняття збитків, яке поділяється на дві частини (види): реальні збитки і упущена вигода.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає.

При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач.

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Враховуючи припис частини четвертої статті 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але й підтвердити їх документально. При визначенні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Отже, підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком неотримання позивачем доходу, на який він розраховував.

Позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25 червня 2019 року справа № 910/422/18.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 18 листопада 2010 року №485-К та наказу Київського національного університету технологій та дизайну від 19 листопада 2010 року № 277 о.с. ОСОБА_1 було призначено на посаду ректора Київського національного університету технологій і дизайну строком на сім років з 18 листопада 2010 року по 18 листопада 2017 року на умовах, викладених у контракті № І-37.

Наказом Міністерства освіти і науки України №661-к від 09.11.2017 року ОСОБА_1 було призначено виконуючим обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну з 20.11.2017 року до обрання ректора в установленому законодавством порядку.

11 вересня 2017 року відповідачем у газеті «Освіта України» опубліковано оголошення про конкурс на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

16 листопада 2017 року Міністерство освіти і науки України направило на адресу Київського національного університету технологій та дизайну лист № 1/11-12031 про проведення виборів ректора вказаного університету.

Листом від 17 листопада 2017 року № 5.2-2066 відповідач повідомив позивача про внесення його кандидатури для участі у виборах на посаду ректора Університету

З протоколу № 6 (підсумковий) виборчої комісії з проведення виборів ректора Київського національного університету технологій та дизайну від 01 грудня 2017 року ОСОБА_1 , який набрав 87,2% голосів виборців, було обрано ректором університету.

Позивачем як претендентом на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну були подані документи для проведення спеціальної перевірки, у тому числі письмова згода на проведення спеціальної перевірки від 06 грудня 2017 року та заява, передбачена ч. 1 ст. 6 Закону України «Про очищення влади» від 06 грудня 2017 року.

07 грудня 2017 року Міністерством освіти і науки України було організовано проведення спеціальної перевірки щодо позивача, відповідно до статей 56-58 Закону України «Про запобігання корупції» згідно з Порядком проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 171, Переліком посад з високим та підвищеним рівнем корупційних ризиків, затвердженим рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції від 17 червня 2016 року № 2, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 липня 2016 року № 987/29117.

Також Міністерством освіти і науки України 07 грудня 2017 року винесено наказ № 751-к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну, у зв`язку із виявленням відомостей щодо заборони, передбаченої пунктом 14 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою, четвертою статі 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16 жовтня 2014 року № 563.

Підставою для звільнення позивача у наказі Міністерства освіти і науки України від 07 грудня 2017 року № 751-К зазначено: пункт 15 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частиною третьою, четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади» від 16 жовтня 2014 року №563, пункт 1 частини четвертої статті 3 Закону України «Про очищення влади», пункт 7-2 частини першої статті 36 КЗпП України, заява ОСОБА_1 від 06 грудня 2017 року.

02.02.2018 р. позивач отримав копію довідки № 5/4-4 про результати спеціальної перевірки від 25.01.2018 р., відповідно до якої відповідач дійшов висновку, що виявлено інформацію, яка перешкоджає ОСОБА_1 займати посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, або посади з підвищеним корупційним ризиком відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 3 Закону України «Про очищення влади».

Разом з тим, 31.02.2018 р. ОСОБА_1 повідомлено про відмову у призначенні його на посаду ректора у зв`язку з виявленням інформації у довідці № 5/4-4 про результати спеціальної перевірки від 25.01.2018 р.

04.07.2018 р. Окружним адміністративним судом було прийнято рішення (справа №826/3118/18), яким частково задоволено позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну про зобов`язання вчинити дії - визнано протиправною та скасовано довідку про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 який претендує на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну № 5/4-4 від 25.01.2018 р..

Як вбачається, судом встановлено, що особова справа ОСОБА_1 не містить жодних матеріалів, в тому числі довідок, які б вказували на те, що перевірка була проведена та те, що за результатом перевірки до позивача застосовуються обмеження передбачені Законом України «Про очищення влади».

Також судом зазначено, що інформація, яка була використана для застосування до позивача заборон, передбачених Законом України «Про очищення влади», подальшого звільнення з посади, внесенні інформації до Єдиного державного реєстру осіб, щодо яких застосовано положення Закону України «Про очищення влади» та подальшої видачі довідки була отримана не у рамках процедури проведення спеціальної перевірки, а у «вільній» переписці відповідача та Державного архіву Сумської області.

За встановлених обставин, Окружним адміністративним судом міста Києва зроблено висновок, що відповідачем повністю проігноровано процедуру проведення люстраційної та спеціальної перевірки, отже інформація отримана щодо позивача є такою, що отримана неналежним чином, а тому не може бути використана в подальшому. А отже, довідка про результати спеціальної перевірки відомостей щодо ОСОБА_1 який претендує на зайняття посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну № 5/4-4 від 25.01.2018 є протиправною та підлягає скасуванню.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.02.2019 р. рішення Окружного адміністративного суду міста Києва залишено без змін.

Крім того, ОСОБА_1 не погодився із звільненням та звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 15.05.2020 року позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, третя особа: Київський національний університет технологій та дизайну, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, визнання конкурсу дійсним, визнання незаконною відмову у призначенні на посаду та зобов`язання вчинити дії задоволено частково - визнано незаконним наказ Міністерства освіти і науки України № 751-К про звільнення виконуючого обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1 ; визнано незаконною відмову Міністерства освіти і науки України у призначенні ОСОБА_1 на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

Як зазначили сторони, рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось.

На виконання зазначеного рішення суду, наказом Міністерства освіти і науки України №185-к від 25.06.2020 року, скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 07.12.2017 року №751-к та поновлено виконуючим обов`язки ректора Київського національного університету технологій та дизайну ОСОБА_1

31.07.2020 року між Міністерством освіти і науки України та ОСОБА_1 був укладений контракт №ІІ-37 за яким ОСОБА_1 призначається на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну.

Наказом Міністерства освіти і науки України №226-к від 31.07.2020 року ОСОБА_1 призначено на посаду ректора Київського національного університету технологій та дизайну строком на п`ять років з 31.07.2020 року до 30.07.2025 року, як обраного за конкурсом відповідно до статті 42 Закону України «Про вищу освіту» на умовах, викладених у контракті.

Як вбачається з позовної заяви, позивач пов`язує із незаконними діями відповідача, відшкодування упущеної вигоди, яка в даному випадку складала б заробітну плату ректора Київського національного університету технологій та дизайну в період з 01.01.2018 року по 30.07.2020 року.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим (позивачем) грошових сум (чи інших цінностей), якби відповідач, як сторона правочину, не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Крім того, при обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум, або інших цінностей, якби права позивача не були порушені. Нічим не підтверджені розрахунки про можливі доходи до уваги братися не можуть. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які позивач поніс би, якби не відбулося порушення права.

Позивач, вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, повинен довести, що за звичайних обставин він мав реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу, при цьому, протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім, і що особливо важливо, невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди. Такі збитки є прямими. Збитки, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку є опосередкованими та не підлягають відшкодуванню.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в сумі 1 755 914,92 грн. позивач посилався на довідку, складену начальником ПФВ Київського національного університету технологій та дизайну Яценко-Андріїшиною Т.М. щодо розміру можливої заробітної плати ОСОБА_1 у разі зайняття ним посади ректора Київського національного університету технологій та дизайну, згідно штатного розпису за період з 01.01.2018 року по 30.07.2020 року.

Однак суд не може прийняти до уваги вказаний розрахунок, оскільки позивачем не враховано, що в цей проміжок часу він працював в Київському національному університеті технологій та дизайну та відповідно отримував дохід, суду не надано доказів, що працюючи на посаді він дійсно отримував би щомісячно всі надбавки та доплати які включені до довідки, а тому вказаний розрахунок є лише припущенням.

Крім того, варто зазначити, що у випадку, якщо позивач вважав своє звільнення незаконним, він мав можливість звернутись до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Однак як вбачається з матеріалів справи, такі вимоги при вирішенні питання про визнання незаконним наказу №751-к від 07.12.2018 року не заявлялись.

Встановивши обставини спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення як необхідної умови для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих у зв`язку з порушенням трудових прав позивача, оскільки позивачем не доведено об`єктивну та суб`єктивну сторони спричинених відповідачем збитків, факт понесення збитків, причинно-наслідковий зв`язок між діями та понесеними позивачем збитками у розмірі 1 755 914,92 грн.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 81 ЦПК України на підтвердження можливості реального отримання доходів у розмірі 161 780,00 грн. у разі, якби не були порушені права позивача, також вжиття позивачем заходів для їх одержання, що є необхідним при заявлені до стягнення упущеної вигоди, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 22, 623 ЦК України, ст.ст.4, 77-81, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України про стягнення збитків у формі упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 листопада 2021 року

Суддя: Н.Г.Притула