Справа № 361/3174/21
Провадження № 2/361/2661/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 грудня 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Удовенко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач зазначала, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.07.2003 р., виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1702, їй на праві приватної власності належить відокремлена Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно будинкової книги, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області 30.03.2017 р., в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровано, окрім позивача, місце проживання її сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невістки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внука - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Однак, відповідачі без поважних на те причин не проживають у вказаному вище житловому будинку протягом двох років, про що депутатом Броварської міської ради Київської області Крепаком І.В. 16.03.2021 р. складено відповідний акт обстеження житлово-побутових умов.

Відповідачі також не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку їх немає і взагалі будинком вони не цікавляться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням будинку ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачам ніколи не чинили.

Факт реєстрації відповідачів порушує її право на вільне розпорядження і користування майном, зокрема позивач позбавлена можливості оформити субсидію, адже потрібно подання відповідних документів усіх хто зареєстрований в житловому будинку.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Хоменко І.М. позовні вимоги підтримали та просили про їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що є сусідкою позивача, приблизно три роки тому невістка позивача виїхала зі спірного будинку, вона там не живе і речей її немає, перешкод у користуванні житлом ніхто не чинив.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником відокремленої Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.07.2003 р., виданого державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №2-1702.

Згідно будинкової книги, виданої відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області 30.03.2017 р., в житловому будинку АДРЕСА_1 зареєстровано, окрім позивача, місце проживання її сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невістки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внука - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 16 березня 2021 року, складеного депутатом Броварської міської ради Броварського району Київської області Крепаком І.В., за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, але не проживають протягом останніх двох років.

У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , так як відповідачі понад одного року не проживають у спірному будинку.

Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі по 908 грн. з кожного.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 383, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі по 908 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. С. Сердинський