П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року місто Київ

справа № 754/777/20

провадження №22-ц/824/11686/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Кредитна спілка «Співдружність»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кредитної спілки «Співдружність»

на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 3 червня 2021 року, ухвалене у складі судді Зотько Т.А.,

у справі за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року позивач КС «Співдружність» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Позов обґрунтовано тим, що 26 вересня 2014 року між КС «Співдружність» та членом Кредитної спілки ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 140910/С про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. На виконання умов договору Кредитна спілка надала позичальнику кредитні кошти в сумі 15000 грн., плата за користування (проценти) якими становить 67,89% річних, тобто 0,186% денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Позичальник в свою чергу зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом згідно з умовами прописаними в договорі. Кредит було надано на строк 24 місяці від дати отримання кредитних коштів, а згідно з видатковим ордером від 26 вересня 2014 року, платіж було здійснено в день підписання договору, відповідно термін користування кредитними коштами закінчився 26 вересня 2016 року. Кредитний договір було укладено на термін 60 місяців, відповідно термін дії договору закінчився 26 вересня 2019 року. Позивач умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, відповідач в свою чергу зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, внаслідок чого позивач змушений звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості, яка станом на 26 вересня 2019 року в загальному розмірі складає 101171 грен.54 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 3 червня 2021 року позовні вимоги Кредитної спілки «Співдружність» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Співдружність» суму заборгованості за кредитним договором № 140910/С від 26 вересня 2014 року в загальному розмірі 8255 грн.24 коп., а також суму судового збору, яка складає 1921 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач Кредитна спілка «Співдружність» подав апеляційну скаргу, в який просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів за користування кредитом, штрафу за невиконання обов`язків та часткове задоволення інфляційних збитків і 3% річних, та стягнути з ОСОБА_1 на користь КС «Співдружність» проценти за користування кредитом в сумі 87695 грн.13 коп., штраф за невиконання зобов`язань в сумі 4016 грн.89 коп., інфляційні збитки в сумі 546 грн.30 коп., 3% річних в сумі 281 грн.95 коп. В апеляційній скарзі посилається на те, що зміст судового рішення не в повній мірі відповідає ст.265 ЦПК України, а саме мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. Зокрема, посилається на те, що судом розглянуті позовні вимоги і винесене рішення за розрахунками позовної заяви від 20 січня 2020 року, а не за заявою про зменшення розміру позовних вимог від 19 січня 2021 року. Судом неправильно встановлені обставини щодо сплати відсотків за користування кредитом у відповідності до Графіку розрахунків поза межами строку оплати, але в межах дії кредитного договору, встановленого п.10.1, відповідно до якого строк кредитного договору № 140910/с від 26 вересня 2014 року становить 60 фактичних місяців, тобто до 26 вересня 2019 року. Розрахунки заборгованості по відсотках здійснювались станом саме на 26 вересня 2019 року.

Суд першої інстанції помилково застосував правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, адже існує діюча постанова Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-157цс16, яка має іншу точку зору щодо сплати відсотків за весь час користування кредитом.

Оскільки нотаріальний напис рішення Святошинського районного суду м.Києва від 24 вересня 2019 року був визнаний таким, що не підлягає виконанню, правові відносини між позивачем та відповідачем повернулися до договірних відносин, передбачених кредитним договором, який діяв до 26 вересня 2019 року, і у позивача поновилося право вимагати сплатити відсотки на підставі п.3.1, 3.6, 5.1.7 договору до 26 вересня 2019 року.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог не оскаржується а тому апеляційним судом не переглядається.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_1 не скористалась.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 липня 2021 року у складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 26 вересня 2014 року між Кредитною спілкою «Співдружність» та членом Кредитної спілки «Співдружність» ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів у позику № 140910/С, згідно з умовами якого Кредитна спілка надала їй кредит у розмірі 15000 грн.

Відповідно до п.2.1 договору кредит надавався на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту, а згідно з видатковим ордером від 26 вересня 2014 року платіж було здійснено в день підписання договору, відповідно, термін користування кредитними коштами закінчився 26 вересня 2016 року.

Плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою. Річна ставка переплати за кредитом на умовах дотримання Графіку розрахунку становить 34,875%. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Річний процент становить 67,89%, тобто 0,186% денних на суму залишку кредиту за кожен день користування (п.3.1 договору).

За умовами договору про споживчий кредит відповідач брав на себе зобов`язання повертати щомісячно суму кредиту та нараховані відсотки за кредит, що визначено відповідним графіком розрахунків (Додаток № 1 до Договору кредитної лінії).

Підпунктом 1.1 Додаткового договору до договору про надання коштів у позику встановлено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв`язку із порушенням Графіку розрахунків Додатка № 1 до договору про споживчий кредит № 140910/с від 26 вересня 2014 року в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів.

За будь-яких умов у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку по кредиту.

Відповідно до п.3.4 договору визначено, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: 1) в першу чергу сплаті підлягає неустойка (штраф або пеня); 2) в другу чергу проценти за користування кредитом; 3) в третю чергу сума кредиту.

Сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно із Графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору у проміжні строки що становлять 30 календарних днів. Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно Графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного п.2.1 цього договору, так й після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавцем ( п.п.3.5, 3.6 договору).

Пунктом 7.3 визначено, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково, планового платежу встановленого Графіком розрахунку кредитодавець нараховує, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочення від суми несплаченого в строк платежу.

Згідно з п.7.4 договору, у разі прийняття Кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених п.2.3 та 5.1, до позичальника застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття кредитодавцем рішення про стягнення простроченої заборгованості в судовому порядку.

Станом на 26 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 становить: 8033,78 грн. - борг по тілу кредиту; 87695,13 грн. - проценти за користування кредитом; 4016,89 грн. - штраф за невиконання обов`язків; пеня за прострочення планового платежу - 1204,28 грн.; інфляційні збитки - 114,01 грн.; 3% річних 107,45 грн.; а всього заборгованість згідно з розрахунками від 26 вересня 2019 року на 20 січня 2020 року складає 101171,54 грн.

Крім того, судом установлено, що кредитодавець звернувся з вимогою про дострокове стягнення заборгованості, подавши відповідну заяву приватному нотаріусу про вчинення виконавчого напису.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для стягнення заборгованості по нарахованим відсоткам, штрафу та пені, які нараховані поза межами строку кредитування, відсутні. Разом з тим, оскільки відповідачка не виконала умови укладеного договору щодо повернення кредитних коштів, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості по кредиту в сумі 8033 грн.78 коп., а також інфляційних збитків та 3 %річних, нарахованих на суму заборгованості по кредиту, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

За умовами укладеного між сторонами кредитного договору № 140910/с від 26 вересня 2014 року кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту (п.2.1). Кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит в строк не пізніше трьох банківських днів від дати підписання сторонами цього договору та договору застави та/або поруки, якщо забезпечення підлягає оформленню таким договором (п.2.2). Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п.2.1 цього договору (п.2.3).

За умовами договору сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно із Графіком розрахунків, що є невід`ємною частиною цього договору у проміжні строки, що становлять 30 календарних днів.

Пунктом 5.1.3 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до Графіку розрахунків.

Відповідно до Графіку розрахунків останній платіж має бути сплачений до 15 вересня 2016 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 15 вересня 2016 року, відповідачка мала, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними)платежами. Починаючи з 16 вересня 2016 року, відповідачка мала обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Суд першої інстанції, врахувавши зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду, дійшов правильного висновку про те, що після 15 вересня 2016 року у позивача були відсутні підстави нараховувати передбачені кредитним договором проценти, штраф та пеню.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідно до умов договору позивач має право нараховувати проценти не тільки протягом строку кредитування, але і протягом строку дії договору, який відповідно до п.10.1 договору становить 60 фактичних місяців, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з ч.2 цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.2 вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (ч.3 цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4 ст.631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами її частині першої , якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторони у договорі погодили строк кредитування до 15 вересня 2016 року, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання, що відображено як у самому тексті договору, а також знайшло своє відображення у Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідачка мала здійснювати щомісячними платежами. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Судом також установлено, що після закінчення строку кредитування позивач звертався з заявою до приватного нотаріуса про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Звертає на себе увагу позиція кредитора при подачі такої заяви, а саме кредитодавець просив стягнути заборгованість, а не стягнути заборгованість достроково.

Таким чином, сам кредитодавець вважав, що строк кредитування закінчився, і позичальник зобов`язаний повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, які були розраховані у межах строку кредитування.

Сам факт визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не дає підстав вважати, що правові відносини між позивачем та відповідачем повернулися до договірних відносин, що у позивача поновилося право вимагати сплати відсотки на підставі умов договору до 26 вересня 2019 року, оскільки судом установлено, що строк кредитування, в межах якого кредитодавець може нараховувати проценти, пені і штраф у розмірі, встановленому у договорі, закінчився.

З наданого позивачем до позовної заяви розрахунку вбачається, що станом на вересень 2016 року у ОСОБА_1 заборгованість по процентам та пені була відсутня ( а.с.12).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 процентів. пені та штрафу є правильним.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції розглянув позовні вимоги від 20 січня 2020 року, а не за заявою про зменшення розміру позовних вимог від 19 січня 2021 року, є необґрунтованими, оскільки суд розглянув справу, врахувавши заяву про зміну позовних вимог, про що зазначено у рішенні суду на сторінці 2, абзац 4.

Інші доводи апеляційної скарги висновків не спростовують і не впливають на їх правильність.

Судом першої інстанції належним чином, з дотриманням норм ст. ст. 263, 264 ЦПК України розглянуто дану справу, дано вичерпну, мотивовану, обґрунтовану нормами матеріального права відповідь на кожний довід позивача, з яким погоджується суд апеляційної інстанції.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Співдружність» залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м.Києва від 3 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус