Номер провадження: 22-ц/813/4949/21
Головуючий у першій інстанції Донцов Д.Ю.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року про забезпечення позову по цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю осіб, які можуть набути статусу учасників справи: відповідач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява від представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» адвоката Зарецького І.І., в якій заявник просив розглянути заяву про забезпечення позову та накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 106,6 кв.м., житловою: 53,4 кв.м., та яка на даний час належить на праві приватної власності новому власнику ОСОБА_1 .

В обґрунтування заяви зазначено, що 14.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №014/79790/74/79905, згідно умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі: 395850,00 дол. США строком до 14.08.2027 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 14,25% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язань, що витікають із умов Кредитного договору, №014/79790/74/79905, 14 серпня 2007 року між Банком та громадянином України ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку: майнові права на квартиру за будівельним номером: ІНФОРМАЦІЯ_1 , що знаходиться на 9-10 поверсі в секції номер 2 багатоповерхового житлового будинку із паркінгом та групою адміністративно громадських приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 178,66 кв.м., разом з усіма її приналежностями та поліпшеннями, які можуть виникнути в результаті переобладнання/перепланування, реконструкції та/або добудови або на інше новозбудоване майно, яке стане власністю Іпотекодавця внаслідок виконання ТОВ «ЮНІК» своїх зобов`язань за Договором № ВС5/Р-1 про інвестування, укладеного між ТОВ «ЮНІК» та ПП «Прогресс-Риелт» від 01.11.2005 року, та за Договором № ВС/Р-50 про інвестування від 12.01.2006 року, з Додатковою угодою від 09.08.2007 року до Договору № ВС/Р-50 про інвестування від 12.01.2006 року, укладеного між ПП «Прогрес-Риелт» та Іпотекодавцем від 12.01.2006 року.

Згідно умов п. 2.1. Кредитного договору кредитні кошти були видані на: інвестування квартири за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , що знаходиться на 9-10 поверсі в секції 2, загальною площею 178,66 кв.м.

Всупереч вимогам п.3.3., п.5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим АТ «Райффайзен Банк Аваль» наразі змушений звернутись до суду з позовом, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У ході отримання інформації щодо стану своїх майнових прав на Предмет іпотеки, Банку стало відомо, що на підставі Договору №ВС/Р-50 від 12.01.2006 року, додаткової угоди від 29.12.2008 року, акту приймання передачі від 29.02.2008 року ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право власності від 30.12.2009 року, серія: НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, вбачається, що майнові права, які надавалися в якості забезпечення Банку, були зареєстровані у встановленому законом порядку та трансформувалися в об`єкт нерухомості, власником якого на той момент був ОСОБА_3 . Також Банку стало відомо, що зазначена квартира перейшла у власність третій особі ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу №811 від 17.02.2012 року, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімоновою О.Ю.

Банк згоди на вилучення записів з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не надавав, кредитна заборгованість на момент продажу предмета іпотеки Боржником погашена не була. У зв`язку з вказаними діями, Іпотекодержатель позбавлений можливості задовольнити своїх вимог за Кредитним договором, так як заставне майно оформлено на особу, яка не має жодного відношення до нього.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року заяву представника Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову до подачі позовної заяви - задоволено.

Забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 100,6 кв.м., житловою площею: 53,4 кв.м., що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ).

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року про забезпечення позову.

В судове засідання, призначене на 25.02.2021 року, сторони не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч.7 ст. 268 ЦПК, рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Головуючий суддя Цюра Т.В. знаходилася у відрядженні з 08.03.2021 по 12.03.2021 року, що підтверджується довідкою №66д відділу кадрової роботи та управління персоналом від 09.03.2021 року, тому повне судове рішення виготовлене 15.03.2021 року.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 100,6 кв.м., житловою площею: 53,4 кв.м., що належить ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 існує об`єктивний спір та предметом майбутнього позову є вимога про захист порушеного права шляхом визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла за Кредитним договором №014/79790/74/79905 від 14 серпня 2007 року, тому невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості або утруднення виконання судового рішення в разі задоволення позову та виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В порядку ст. 150 ЦПК України, способами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, тощо.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містить, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

В поданій апеляційній скарзі представник апелянта посилається на те, що суд першої інстанції при розгляді заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та винесенні ухвали не дав оцінки тим фактам, що ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею: 178,66 кв.м., а не квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 100,6 кв.м., житловою площею: 53,4 кв.м. та належить ОСОБА_1 , тобто на думку апелянта суд першої інстанції наклав арешт на зовсім інший об`єкт нерухомості та таким чином наклав обмеження на майно особи, що не має ніякого спору та правовідносин з Банком.

Так, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд встановив, що з метою забезпечення виконання зобов`язань, що витікають із умов Кредитного договору, №014/79790/74/79905, 14 серпня 2007 року між Банком та громадянином України ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, згідно умов якого ОСОБА_3 передав в іпотеку Банку: майнові права на квартиру за будівельним номером: 58, що знаходиться на 9-10 поверсі в секції номер 2 багатоповерхового житлового будинку із паркінгом та групою адміністративно громадських приміщень за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею: 178,66 кв.м., а арешт суд першої інстанції наклав на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею: 100,6 кв.м., житловою площею: 53,4 кв.м. та належить ОСОБА_1 , яка не є об`єктом іпотеки відповідно до договору іпотеки, укладений між Банком та ОСОБА_3 .

Таким чином апеляційний суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 є нерухомим майном, що належить ОСОБА_1 , а не ОСОБА_3 , тому на неї не може бути звернено стягнення на користь Банка в рахунок погашення боргів ОСОБА_3

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема статті 1 Першого протоколу до неї (1952 року), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За таких обставин оскаржуване судове рішення не може вважатися законними та обґрунтованими, а тому воно підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 158, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2020 року скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», за участю осіб, які можуть набути статусу учасників справи: відповідач ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15.03.2021 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А.Гірняк

С.М.Сегеда