Справа № 333/1468/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.03.2021р. м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Ярошенко А.Г.

за участю секретаря Довгаль А.Г.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ПрАТ «ІСКОЖ-200» (69008, м. Запоріжжя, Цимлянська, 1) про відшкодування моральної шкоди, суд -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовом в якому вказала, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ІСКОЖ-2000», що підтверджується записами в трудовій книжці. Остання посада, яку вона займала на вказаному підприємстві, - «вальцювальник» 4 розряду в тиснильно-каландровому цеху. Звільненабула за власним бажанням.

За завданням змінного майстра, виконувала роботу в тиснільно-каландровому цеху.

30.03.1987 року об 11-30 год. на 3-х валковому каландрі закінчилася тканина, яка застосовується як основа для виготовлення штучної шкіри. Машиніст каландра т. ОСОБА_3 залишила каландр у робочому стані і пішла за наступним рулоном тканини на ділянку зшивання, попередивши позивача, щоб вона стежила за закінченням метражу. В цей час край тканини вийшов з тиснильного вузла каландра. Я поставила в верхнє положення нагрівальний елемент і стала зчищати рукою в руковиці налиплу масу з вала, не зупинивши при цьому каландр. Рукавицю втягнуло в зазор тиснильного вузла каландра разом з рукою і в результаті чого отримала травму правої руки. Травматичним фактором став тиснильний вал.

Основні причини нещасного випадку, які зазначені актом про нещасний випадок на виробництві ф.Н-1: Допуск до виконання роботи без навчання та проведення інструктажу. Конструктивні недоліки захисної огорожі та пристрої аварійної зупинки. Недостатній контроль з боку адміністрації цеху за відповідністю обладнання вимогам норм і правил охорони праці та дотримання правил техніки безпеки.

30.03.1987 року Актом про нещасний випадок на виробництві ф. Н-1 було встановлено діагноз: «Велика скальпована рана нижньої третини правого передпліччя, травматологічна ампутація нігтьової фаланги І пальця правої кисті, сдавлення м`яких тканин правої кисті та нижньої третини правого передпліччя», який пов`язаний з виробництвом.

Наслідком травми є встановлення мені з 35% стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати працездатності від 25.03.1991 року.

В подальшому вказана травма призвела до майже повної втрати здоров`я, постійних колючих болів у пальцях, постійного збільшення артеріального тиску, щоденних головних болів, запаморочення, шуму в голові та вухах, який збільшується при ходінні та будь-якому фізичному навантаженні.

У зв`язку із вказаною виробничою травмою було порушено її нормальні життєві зв`язки, вона була позбавлена реалізувати її нормальні життєві функції, звички та бажання, в неї постійно виникають складнощі у зв`язку із травмою.

Посилаючись на наведене, просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 130305 гривень, яка була завдана в результаті ушкодження здоров`я при виконанні трудових обов`язків.

В судові засідання представник позивача та позивач не з`являється жодних повідомлень про причину неявки до суду не надходило, нових доказів по справі ними не надається. Однак раніше позивачем та її представником надавалась заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував з приводу задоволення позовної заяви з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та поясненнях наданих представником.

Суд, вислухавши представника відповідача, проаналізувавши пояснення представника позивача надані раніше в судових засіданнях та вивчивши письмові матеріали справи приходить до наступного висновку.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала у трудових відносинах з ПАТ «ІСКОЖ-2000», що підтверджується записами в трудовій книжці. Остання посада, яку вона займала на вказаному підприємстві, - «вальцювальник» 4 розряду в тиснильно-каландровому цеху. Звільненабула за власним бажанням.

За завданням змінного майстра, виконувала роботу в тиснільно-каландровому цеху.

30.03.1987 року об 11-30 год. на 3-х валковому каландрі закінчилася тканина, яка застосовується як основа для виготовлення штучної шкіри. Машиніст каландра т. ОСОБА_3 залишила каландр у робочому стані і пішла за наступним рулоном тканини на ділянку зшивання, попередивши позивача, щоб вона стежила за закінченням метражу. В цей час край тканини вийшов з тиснильного вузла каландра. Я поставила в верхнє положення нагрівальний елемент і стала зчищати рукою в руковиці налиплу масу з вала, не зупинивши при цьому каландр. Рукавицю втягнуло в зазор тиснильного вузла каландра разом з рукою і в результаті чого отримала травму правої руки. Травматичним фактором став тиснильний вал.

30.03.1987 року Актом про нещасний випадок на виробництві ф. Н-1 було встановлено діагноз: «Велика скальпована рана нижньої третини правого передпліччя, травматологічна ампутація нігтьової фаланги І пальця правої кисті, сдавлення м`яких тканин правої кисті та нижньої третини правого передпліччя», який пов`язаний з виробництвом.

Наслідком травми є встановлення позивачу з 35% стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати працездатності від 25.03.1991 року.

Однак, ПрАТ «Іскож-2000» є належною особою, що несе відповідальність щодо відшкодування моральної шкоди, передбаченої ч.2 ст.1167 Цивільного кодексу України. Позовна заява не містить жодних посилань про те, яке відношення ПрАТ «Іскож-2000» має до Запорізького заводу штучних шкір. Жодних доказів на підтвердження того, що ПрАТ «Іскож-2000» є правонаступником підприємства, на якому стався нещасний випадок позивачкою не надано.

Так, згідно з записами у трудовій книжці, ОСОБА_2 була прийнята 06.02.1980 року на роботу до Запорізького заводу штучних шкір, де саме і отримала травму внаслідок нещасного випадку на виробництві. У 1993 році у зв`язку з реорганізацією була переведена до Орендного підприємства «Запорізький завод штучних шкір». У тому ж році орендне підприємство «Запорізький завод штучних шкір» було реорганізоване у Акціонерне товариство «РАМ», з якого ОСОБА_2 була звільнена за переведенням до ДП «Кожвінил». 01.09.2000 року ОСОБА_2 була прийнята за переведенням до Закритого акціонерного товариства «Іскож-2000», з якого звільнилася 31.01.2001 року за власним бажанням.

Запорізький завод штучних шкір наказом від 20.01.1993 року № 6 був реорганізований в Орендне підприємство «Запорізький завод штучних шкір». За рішенням загальних зборів Орендне підприємство «Запорізький завод штучних шкір» реорганізовано в Закрите акціонерне товариство «РАМ», зареєстроване Запорізькою міською радою народних депутатів 23.12.1993 року за № 1884. Рішенням загальних зборів акціонерів Закрите акціонерне товариство «РАМ» було реорганізоване в Відкрите акціонерне товариство «ІСКОЖ», яке зареєстроване міською радою народних депутатів 14.08.1998 року за № 1267.

Отже правонаступником Запорізького заводу штучних шкір є Відкрите акціонерне товариство «ІСКОЖ» (), яке 28.01.2005 року було припинено за судовим рішенням (запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи 0003026), що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Правонаступників товариство не мало.

Щодо Закритого акціонерного товариства «Іскож-2000» (), то воно було створене 13 жовтня 1999 року. У 2011 році товариство,

відповідно до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», було перейменовано на Приватне акціонерне товариство «Іскож-2000». Товариство не є правонаступником будь-яких юридичних осіб. ПрАТ «Іскож-2000» не має жодного відношення до Запорізького заводу штучник шкір та не може відповідати за його зобов`язаннями.

Окрім цього що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані ст.ст. 23, 1167 Цивільного кодексу України, на які посилається позивачка.

Так, пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У відповідності із п. 2, 3 рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно - правових актів) від 09 лютого 1999 року за загально визначеним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце.

Нещасний випадок на виробництві з ОСОБА_2 стався 30.03.1987 року. Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 05.09.1990 року ОСОБА_2 було встановлено 25% втрати професійної працездатності. Довідкою від 25.03.1991 року ОСОБА_2 підтверджено втрату 35% професійної працездатності.

На момент втрати ОСОБА_2 професійної працездатності в наслідок нещасного випадку на виробництві діяв Цивільний кодекс Української РСР.

Законодавство, що було чинним на момент отримання позивачкою ушкодження здоров`я (1987-1991 роки), не містило положень щодо відшкодування моральної шкоди. Термін «моральна шкода» вперше з`явився у законодавстві з прийняттям Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII, який набрав чинності з 1 січня 1993 року, та передбачав право потерпілого на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з законом № 3188-12 від 06.05.1993 року Цивільний кодекс Української РСР був доповнений статтею 440-1 «Відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Як вказано в п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями), на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій.

Враховуючи все вищенаведене, вимоги позивачка є недоведеними та не підкріплені доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, постановою № 4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року, постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» ст.ст. 76, 78, 79, 80, 141, 265, 275,279 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ПрАТ «ІСКОЖ-200» (69008, м. Запоріжжя, Цимлянська, 1) про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 17.03.2021 року

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного

суду м. Запоріжжя А.Г. Ярошенко