"12" березня 2021 р. Справа № 363/4660/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року Вишгородського районний суд Київської області в складі:

головуючого-судді: Чіркова Г.Є.,

при секретарі: Гриб Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийської Оксани Сергіївни про закінчення виконавчого провадження, боржник ОСОБА_2 ,

встановив:

стягувач ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження, посилаючись на те, що її прийнято передчасно, коли державним виконавцем не проведено всіх необхідних виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, а тому просить зазначену постанову скасувати та зобов`язати державного виконавця вчинити дії щодо реального виконання в повному обсязі виконавчого листа №2-1730/2010, виданого 20 серпня 2010 року Вишгородським районним судом Київської області про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 шляхом звільнення квартири від майна, домашніх тварин боржника та заборони боржнику користуватися цим приміщенням.

Представник скаржника подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення скарги з викладених у ній підстав.

Державний виконавець подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Божник ОСОБА_2 , будучи повідомленою про розгляд справи, в судове засідання не прибула, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 450 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали скарги й копії матеріалів виконавчого провадження, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2010 року ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» стягнуто заборгованість по кредитному договору №0427/07/01-CL від 08.11.2007 року та судовий збір, всього в розмірі 896 016,00 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і забезпечує вимоги позивача згідно договору іпотеки (майнової поруки). Виселено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

На виконання вказаного рішення суду Вишгородським районним судом Київської області видано виконавчі листи №2-1730/2010.

05 березня 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ОСОБА_1 укладено договір №1043-Ф про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, за яким в порядку та на умовах, визначених цим договором, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальника та іпотекодавців, зазначених у додатку №1 до цього договору.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 13 квітня 2018 року стягувача ПАТ «Банк Форум» у справі №2-1730/2010, виконавчих листах по справі №2-1730/2010 та у виконавчому провадженні по виконанню рішення №2-1730/2010 замінено на на його правонаступника ОСОБА_1

02 жовтня 2018 року державним виконавцем Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1730/2010 виданого 20 серпня 2010 року Вишгородським районним судом Київської області про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

01 жовтня, 26 жовтня 2018 року та 23 жовтня 2020 року державний виконавець направляв на адресу боржника вимоги про зобов`язання останньої самостійно виконати рішення суду про виселення з квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з акту державного виконавця від 06 листопада 2018 року, останнім під час виходу за місцем виконання рішення суду встановлено, що боржник ОСОБА_2 в квартирі за вказаною адресою відсутня, в якій на підставі договору оренди укладеному з ОСОБА_2 проживають ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зі слів орендарів, майно, яке на праві власності належить ОСОБА_2 в квартирі відсутнє.

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 20 листопада 2020 року складеного Депутатом Вишгородської міської ради Київської області Дрьоміним Ю.Б. зі слів сусідів ОСОБА_2 фактично не проживає в квартирі АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_10

24 листопада 2020 року до Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулася боржник ОСОБА_2 із заявою про закриття виконавчого провадження, в якій зазначила, що вона не проживає та не зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , в якій на підставі договору оренди житлового приміщення від 12 грудня 2017 року проживає ОСОБА_10 , а тому у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду у повному обсязі просила про закриття виконавчого провадження.

Як вбачається з п. 1.1 договору оренди житлового приміщення від 12 грудня 2017 року ОСОБА_2 передала орендареві ОСОБА_11 та членам його родини в користування строком на 10 років квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору за згодою сторін плата за оренду квартири становить 8 000 грн. щомісячно.

25 листопада 2020 року державний виконавець виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Обґрунтовуючи вказану постанову державний виконавець зазначив, що згідно акту державного виконавця від 05.11.2020 року встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 фактично не проживає. Згідно акту матеріально-побутових умов проживання, виданого депутатом Вишгородської міської ради Дрьоміним Ю.Б. від 20.11.2020 року за зазначеною адресою фактично проживає інша особа, яка не зазначена у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Як передбачено ч. 1 та п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до п.п. 1, 2, 6 ч. 5 та ч. 8 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про його виселення.

У разі невиконання боржником рішення про його виселення самостійно державний виконавець виконує його примусово.

Державний виконавець призначає день і час примусового виселення, про що письмово інформує боржника. Боржник вважається повідомленим про його примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем.

Примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Примусове виселення здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції.

Якщо виконання рішення здійснюється за відсутності боржника, державний виконавець зобов`язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання стягувачу або іншій особі, визначеній державним виконавцем.

Якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про його виселення, державний виконавець накладає на нього штраф у порядку, визначеному цим Законом.

Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове виселення.

У разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

Як передбачено п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, державний виконавець передчасно та неправомірно дійшов висновку про повне фактичне виконання рішення суду про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 , а тільки встановив, що в згаданій квартирі проживають інші особи згідно договору оренди житлового приміщення.

У той же час, укладання боржником ОСОБА_2 договору оренди й заселення до квартири інших осіб має ознаки перешкоджання боржником виконанню рішення суду.

Крім того, суд звертає увагу й на те, що згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до п. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Таким чином, слушними є доводи представника стягувача про те, що наданий боржником державному виконавцю договір оренди є нікчемний, який укладений без згоди іпотекодержателя, коли із постановленням рішення Вишгородського районного суду Київської області від 30 червня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки та набрання ним законної сили, квартира АДРЕСА_1 фактично вибула із власності ОСОБА_2 , отже, остання втратила право на укладення будь-яких правочинів щодо зазначеної квартири. Такий договір не створює жодних правових наслідків крім тих, які пов`язані з його недійсністю.

Відтак, судом встановлено, що рішення про закриття на підставі заяви ОСОБА_2 виконавчого провадження прийнято передчасно, без належного, реального звільнення квартири від боржника його майна, домашніх тварин та заборон боржнику користуватися цим приміщенням, яка укладанням вказаного договору оренди фактично перешкоджає реальному виконанню рішення суду. Існування вказаних обставин державним виконавцем належним чином не перевірено.

За таких обставин оскаржувану постанову від 25 листопада 2020 року про закінчення виконавчого провадження прийнято всупереч згаданих вище вимог Закону, а тому остання підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до чинної ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

При цьому з метою захисту порушених прав стягувача державного виконавця слід зобов`язати закінчити виконавче провадження з дотриманням вимог ст. 66 Закону України «Про виконавче провадження.

Таким чином, суд доходить висновку, що подана скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 260, 447, 451 ЦПК України,

ухвалив:

скаргу задовольнити.

Постанову державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Арабаджийської Оксани Сергіївни від 25 листопада 2020 року про закінчення виконавчого провадження №57327216 - скасувати.

Зобов`язати уповноваженого державного виконавця Вишгородського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо реального виконання в повному обсязі виконавчого листа № 2-1730/2010, виданого 20.08.2010 року Вишгородським районним судом Київської області про виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 .

Повний текст ухвали складено 18 березня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання її повного тексту шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд Київської області.

Суддя