Провадження № 6/742/35/21
Єдиний унікальний № 742/2921/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області

в складі: головуючого - судді - Павлова В.Г.,

секретаря - Євтушенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Прилуки подання державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Корнієнко С.Г. про примусове входження до приміщення

ВСТАНОВИВ:

15.03.2021 року державний виконавець звернулась до суду з поданням про примусове входження до домоволодіння та надвірних споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявлена вимога обґрунтована тим, що в провадженні державного виконавця перебуває виконавче провадження №64396671 з примусового виконання виконавчого листа №2/742/1372/20, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області від 21.01.2021 року, про відібрання ОСОБА_1 19.08.2014 року та ОСОБА_2 10.03.2018 року у їх матері - ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав. Неодноразовими виходами державного виконавця за адресою проживання боржника з метою виконання судового рішення було встановлено, що двері домоволодіння ніхто не відчинив, а відтак виконати виконавчі дії не представляється можливим.

В судове засідання державний виконавець не з`явився, подав письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи те, що сторони до судового засідання не з`явились, суд, керуючись ч.2 ст.247 ЦПК України, розглянув справу без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, повно та всебічно з`ясував обставини справи, розглянув надані докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також взаємний зв`язок у їх сукупності, приходить до переконання, що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні державного виконавця перебуває ВП №64396671 з примусового виконання виконавчого листа №2/742/1372/20, виданого Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області від 21.01.2021 року, про відібрання ОСОБА_1 19.08.2014 року та ОСОБА_2 10.03.2018 року у їх матері - ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Положеннями приписів ст.129 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника-фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку з залученням працівників поліції, вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Згідно частини 2 статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше, як за вмотивованим рішенням суду. Однак, конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства.

Обмеження права особи на недоторканність житла , яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Невід`ємною засадою виконавчого провадження відповідно до п.2 ч.1 ст.2 ЗУ «Про виконавче провадження» є обов`язковість виконання рішення суду, а згідно ст.18 вказаного закону виконавець зобов`язаний вживати передбачені цим законом заходи щодо примусового виконання рішення суду.

Статтею 376 ЦПК України передбачено, що питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Відповідно до п.12 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку про законодавче збалансування прав як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

При цьому, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права. Судове рішення про надання дозволу на проникнення до житла чи іншого володіння боржника має бути вмотивованим, тобто суду мають бути надані переконливі докази того, що виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до майна, проте це не дало результатів.

Юридично важливою обставиною при розгляді подання виконавця про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника є не лише факт невиконання рішення та неможливість виконавця потрапити до приміщення боржника для виконання судового рішення, а саме перешкоджання виконавцю у вчиненні таких дій /постанова ВС від 12.03.2020 року справа №757/41727/19-ц/.

Окрім того, вирішуючи питання про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника суд повинен встановити, що боржник повідомлений про наявність виконавчого провадження, отримати повідомлення про необхідність бути присутнім при проведенні виконавчих дій та встановити обставини створення перешкод у проведенні виконавчих дій.

З матеріалів справи та подання державного виконавця вбачається, що вся судова кореспонденція, яка була адресована боржник ОСОБА_3 , а в подальшому і кореспонденція в рамках виконавчого провадження жодного разу особисто нею отримана не була. Більше того, судова кореспонденція поверталась до суду не з відміткою «відмови в отриманні» відповідачем по справі, а за «закінченням терміну зберігання».

Суд критично відноситься до актів державного виконавця від 19.02.2021 року та 09.03.2021 року в обґрунтування факту перешкоджання боржником у вчиненні виконавчих дій, оскільки матеріали подання всупереч вимогам ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» не містять доказів вручення ОСОБА_3 вимоги про необхідність перебування у відповідну дату та час за місцем реєстрації /проживання/.

Очевидно, що за конкретних обставин відсутність боржника за вище вказаною адресою та як наслідок не відкриття дверей до будинку не можна розцінювати як перешкоджання або свідоме ухилення нею від проведення виконавчих дій.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.ч.1,5,7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Виходячи з вищевказаного та аналізуючи надані документи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню, оскільки примусове проникнення до житла або іншого приміщення не є першочерговим засобом, а навпаки є одним з крайніх заходів примусового виконання рішення суду, а матеріали подання не містять належних доказів, які б вказували на свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, що дійсно були вжиті першочергові заходи виконавчого провадження, та вжиття інших заходів виконання не забезпечить його ефективність, що в свою чергу обґрунтовувало б наявність підстав для такого втручання в особисті охоронювані законом права боржника.

Керуючись ст.439 ЦПК України, п.12 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", ст.ст.30,41 Конституції України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця Прилуцького міськрайонного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Корнієнко С.Г. про примусове входження до приміщення відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя Прилуцького

міськрайонного суду В.Г.Павлов