ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/1667/20 Головуючий суддя І інстанції Колодяжна І. М.
Провадження № 22-ц/818/1581/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з відносин спадкування за законом.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретарів судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Колодяжної І.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати за нею право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначила, що спірна квартира згідно свідоцтва про право власності на житло від 26.10.2005 р. №3-05-251981, виданого центром приватизації державного житлового фонду, належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину спірної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були його дружина ОСОБА_4 , позивач, відповідач, які до нотаріальної контори не зверталися, оскільки фактично прийняли спадщину з огляду на те, що на день відкриття спадщини всі мешкали разом зі спадкодавцем та зареєстровані за однією адресою. Кожному спадкоємцю належить 1/5 / 3 = 1/15 частина спадкового майна. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частину спірної квартири. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є позивач і відповідач, які також до нотаріальної контори не зверталися та фактично згідно закону прийняли спадщину внаслідок спільного проживання зі спадкодавцем на день її смерті. Після цього кожному спадкоємцю належить 2/15 частина спадщини. Тому частина спадщини після смерті батька та матері позивача складає 1/5. Отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом позивач не може, оскільки правовстановлюючих документів на спадкове майно не має, у зв`язку з чим, державним нотаріусом позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії.

01 квітня 2020 року до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.03.2004 позивача визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , у в зв`язку з не проживанням у даній квартирі з 1995 року. У 2005 році дана квартира була приватизована на осіб, які там були прописані: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Позивач на день смерті батька та матері не проживала у спірній квартирі, з батьками не спілкувалася, не приїжджала до них, жодної допомоги не надавала, навіть під час їхньої хвороби, доглядати відповідачу за батьками не допомагала. Навіть не була присутня на їхньому похованні, незважаючи на те, що вона знала про смерть батьків.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2020 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/5 частину квартири АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованими та незаконним, ухваленим з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Вказала, що суд першої інстанції визнав встановленою обставину реєстрації позивача із спадкодавцями, яка не доведена належними доказами.

Послалась на те, що чинне законодавство розрізняє поняття: довідка про внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та довідка про реєстрацію місця проживання особи (форма № 13). Виходячи з абз. 8 ч. і ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» юридичним підтвердженням відомостей про місце реєстрації є довідка про реєстрацію місця проживання особи (форма № 13). Однак, позивач відносно себе такої довідки не надала.

Зазначила, що на час смерті батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач вже не була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку КП «Жилкомсервіс» за вих. №24 від 10.01.2012.

Як і на час смерті матері ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач також не була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання про склад сім`ї та прописку КГІ «Жилкомсервіс» за вих. №53 від 17.01.2014.

Зауважила, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі №2- 1551/2004 від 18.03.2004 позивач - ОСОБА_2 , була визнана такою, яка втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 . Рішення набрало законної сили. Підставами прийняття вказаного рішення було те, що ОСОБА_2 не проживала у квартирі АДРЕСА_1 разом із своїми батьками та іншими членами родини з 1995 року.

Послалась на те, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі №2-6994 від 29.10.2004 опікуном дітей позивача було призначено ОСОБА_4 (копія надана). Зазначені обставини підтверджують те, що позивач з 1995 року фактично не проживала зі своєю родиною: ані з дітьми, ані з батьками, та взагалі не підтримувала з ними стосунків.

Вказала, що квартира була приватизована у 2005 році особами, які були там зареєстровані, а саме: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Те, що відповідач не брала участь у приватизації підтверджує, що вона не була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 вже у 2005 році.

Зазначила, що ОСОБА_2 вже була знята з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 підтверджується також довідкою КЖЕІІ №123 Комінтернівського району м. Харкова від 12.01.2007 року.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 не зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 2004 року та станом на теперішній час, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 24.03.2020.

Зауважила, що оскільки у встановлений 6-місячний строк позивач заяву про прийняття спадщини не подавала, тому є такою, яка спадщину не прийняла.

Відзив на скаргу не надійшов.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача та її представника, за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомленої про час та місце її розгляду, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до норм ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За правилами п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками позивача ОСОБА_2 є : батько ОСОБА_3 , матір ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26 жовтня 2005 року, р. № 3-05-251981, виданого згідно з розпорядженням від 26 жовтня 2005 року № 7033 Харківським міським центром приватизації державного фонду квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_4 .

На день смерті спадкодавців рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 березня 2004 року ОСОБА_2 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно довідки Слобідського районного відділу у місті Харкові Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 10.10.2019 року позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 25.08.2005 року.

Відповідно до довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 24.03.2020року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Як вбачається з матеріалів справи похованням матері ОСОБА_4 займалася відповідач ОСОБА_1 .

З копій спадкових справ за №22/2181366/2019 та 1367/2019, заведених після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , вбачається, що 18 грудня 2019 року до нотаріальної контори звернулася позивач ОСОБА_2 з заявами про прийняття спадщини після смерті батька та матері.

05 лютого 2020 року постановами державного нотаріуса П`ятої Харківської державної нотаріальної контори Східного Міжрегіонального Управління Міністерства юстиції м. Харків позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину у зв`язку з ненаданням спадкоємцем правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона дружила з батьками сторін. Позивача ОСОБА_10 вона бачила на початку 90 років, з 1995 року вона пішла з дому та за місцем реєстрації не мешкала. Діти позивача проживали з померлими дідусем та бабусею. Відповідач допомагала батькам та дітям позивача. Під час хвороби батьків позивач не мешкала з батьками та не була присутня на їх похоронах .

Допитаний свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом з квартири АДРЕСА_3 . Позивач батькам не допомагала , коли батьки хворіли доглядала за ними відповідач. На момент смерті батьків ОСОБА_2 не проживала у спірній квартирі і не була присутні на похоронах.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції встановив, що позивач на час відкриття спадщини проживала зі спадкодавцями.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місце відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Положеннями ч. 3 ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно з ст. ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

У ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 265 ЦПК України у мотивованій частині рішення зазначаються: мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Всупереч вказаним нормам ст.ст. 89, 265 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки запереченням відповідача проти позову, які він зазначив у відзиві на позов, а також наданим на їх підтвердження доказам. Так, згідно копії рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18 березня 2004 року по справі № 2-1551/2004 були задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 . Визнана ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 . При цьому суд встановив, що спірна квартира була надана сім`ї ОСОБА_12 . Сім`я складалася із п`яти осіб, основним наймачем квартири є ОСОБА_3 . Його донька відповідач по справі ОСОБА_2 у 1990 році забрала свої особисті речі і пішла із квартири проживати в інше місце (а.с. 33).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тому колегія суддів вважає встановленим, що позивач по цій справі ОСОБА_2 у 1990 році забрала свої особисті речі і пішла із квартири проживати в інше місце і станом на день ухвалення згаданого рішення, 18.03.2004, ці обставини мали місце.

Суд не звернув уваги, що надана позивачем ОСОБА_2 довідка про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру із зазначенням її реєстрації 25.08.2005 за адресом спірної квартири не відповідає Додатку до Порядку ведення Єдиного державного демографічного реєстру та надання з нього інформації, взаємодії між уповноваженими суб`єктами, а також здійснення ідентифікації та верифікації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України

від 18 жовтня 2017 р. № 784, в якому не передбачено зазначення дати реєстрації місця проживання (а.с. 10).

Згідно постанови КМ України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, у даному випадку з огляду на отримання позивачем паспорту у формі картки, - довідкою про реєстрацію місця проживання, якої позивач всупереч свого процесуального обов`язку до суду не надала (а.с. 5).

Згідно розпорядження від 26 жовтня 2005р. № 7033 органу приватизації та Свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 26.10.2005 р. № 3-05-251981 позивач не є її співвласником, а отже не мешкала там на день приватизації у жовтні 2005 року, що узгоджується із згаданим рішенням районного суду та спростовує відомості із довідки по внесення відомостей до ЄДДР щодо дати реєстрації позивача за адресою спірної квартири станом на 25.08.2005 (а.с. 12-13).

Згідно довідки про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресом спірної квартири - позивач станом на день її формування, ІНФОРМАЦІЯ_7 , там теж не зареєстрована (а.с. 20).

Аналогічні відомості про відсутність реєстрації місця проживання позивача за адресою спірної квартири містяться у наданих відповідачем копіях довідок від начальника КЖЕП-123 від 12.01.2007, начальника дільниці № 20 КП «Жилколмсервіс» від 10.01.2012, 15.01.2014 (а.с. 34-36).

Таким чином, всупереч свого процесуального обов`язку позивач не надала до суду належних, допустимих достовірних та достатніх доказів на підтвердження проживання спільно зі спадкодавцями на день відкриття спадщини у вигляді 1/5 частки спірної квартири після смерті батька позивача ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 .

При цьому той факт, що позивач ОСОБА_2 зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 , у даному випадку не має правового значення, оскільки вона свій позов цими обставинами не обґрунтовувала, а у доводах позову посилалась лише на те, що вона фактично прийняла спадщину (а.с. 2-3) і тому відповідно до змісту ст. 367 ЦПК України про межі апеляційного розгляду справи, суд апеляційної інстанції ці обставини не бере до уваги, що не перешкоджає ОСОБА_2 звернутися до суду з новим позовом, з посиланням на вказану обставину.

Оскільки таким чином судом при ухваленні оскарженого рішення були порушені норми матеріального і процесуального права, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи то на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України колегія суддів відповідно до ст. 367 ЦПК України задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду та відмовляє у задоволенні позову, за недоведеності заявлених підстав.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 07 грудня 2020 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.

Головуючий І.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.