Провадження № 2/362/268/21
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 листопада 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого - судді Ковбеля М.М.,
за участю секретаря - Сілецької М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Васильків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління подати до Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 92,7 кв. м. та жилою площею 41,80 кв. м.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25 березня 1998 року його в установленому законом порядку було зараховано на квартирний облік в житлову комісію гарнізону міста Київ, як учасника бойових дій, зараховано до списку осіб, які користуються першочерговим правом на отримання житла. 04 вересня 2009 року Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області, на підставі рішення виконкому Васильківської міської ради від 02.07.2009 року №291, видав ОСОБА_1 Ордер за №170 на жиле приміщення на сім`ю в складі з 4 чоловік, на право займання трьох кімнат 41,80 кв. м жилої площі, у квартирі АДРЕСА_2 .
Як зазначає позивач, з моменту вселення ним своєчасно сплачувались всі житлово-комунальні послуги та заборгованості у квартирі по житлово-комунальних послугах немає. Спірна квартира перебуває на балансі об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Благодать» міста Васильків Київської област. Квартирі наданий статус службового житла в житловому будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 92,7 кв. м. та жилою площею 41,80 кв. м.
На думку позивача, оскільки він має військове звання офіцера, прослужив у Збройних Силах України - більше 34 років, учасник бойових дій в Афганістані, має статус учасника АТО - брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської області, має нагороди та заохочення, нагороджений медаллю «Ветеран військової служби», позивач 17 травня 2019 року звернувся до Київського квартирно- експлуатаційного управління Міністерства оборони України з проханням подати до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 92,70 кв. м, однак жодної відповіді від Київського КЕУ він не отримав, а тому змушений звернутися з даним позовом до суду.
Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі з підстав, в ньому наведених, просив задовольнити.
Представники відповідача в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті у його відсутність, просив відмовити в задоволенні позовних вимог з наведених у відзиві підстав.
Разом з тим Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.
У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).
Суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
Отже, за висновками суду, що неявка позивача та його відповідача у черговий раз може призвести до затягування строків розгляду справи та, як наслідок, порушення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Приймаючи до уваги належне повідомлення позивача та її представника про розгляд даної справи, а також приймаючи до уваги, що судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Цивільним процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.
Відповідне положення міститься у постанові КЦС ВС від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18.
Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 роу у справі №9901/949/18 (провадження №11-1179заі19).
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази у сукупності, прийшов до наступних висновків.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що відповідно до довідки №315/5/652 від 05.02.2013, полковник ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у Головному управлінні військового співробітництва та миротворчих операцій Генерального штабу Збройних Сил України.
відповідно до довідки №25771 від 08.04.2019, Позивач перебуває на квартирному обліку у житловій комісії Генерального штабу Збройних Сил України у загальній черзі з 25.03.1998 року, у пільговій черзі (першочерговий - учасник бойових дій) з 25.03.1998 року.
Відповідно до рішення виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області №291 від 02.07.2012 року, Квартирі наданий статус службового житла в житловому будинку АДРЕСА_3 , загальною площею 92,7 кв. м. та жилою площею 41,80 кв. м.
04 вересня 2012 року Виконавчий комітет Васильківської міської ради Київської області, на підставі рішення виконкому Васильківської міської ради від 02.07.2012 року №291, видав ОСОБА_1 Ордер за №170 на жиле приміщення на сім`ю в складі з 4 чоловік, на право займання трьох кімнат 41,80 кв. м жилої площі, у квартирі АДРЕСА_2
15 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського квартирно- експлуатаційного управління Міністерства оборони України з проханням подати до виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області клопотання з належними документами про виключення з числа службового житла квартири, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 92,70 кв. м
Листом Київського квартирно-експлуатаційного управління №517/3715 від 31.05.2019 року позивача проінформовано, що відповідно розділу VI пункти 3-7; пункт 10 «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року 380, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 вересня 2018 року за № 1020/32472 визначена послідовність дій для військовослужбовців, а також осіб звільнених з військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями, які мають право на виключення цього житла з числа службового і забезпечення ним для постійного проживання. Крім того, запропоновано звернутися до житлової комісії за місцем перебування на квартирному обліку для вирішення питання і подання встановленим порядком оформленої облікової справи до Київського квартирно-експлуатаційного управління для розгляду та подальшого направлення її до Головного квартирно-експлуатаційного управління на розгляд Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінка доказів - завершальний етап процесу доказування. Вона полягає в перевірці судом доброякісності засобів доказування, що має на меті визначити їх доказову силу.
Відповідно до Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30.11.2011 № 737 для виключення квартири з числа службових військовослужбовець чи особа, звільнена у запас (відставку), подає начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорт (заяву), підписаний (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї (абз. четвертий п. 3.5); підготовка документів для розгляду на Комісії з контролю за розподілом жилого приміщення у гарнізонах Збройних Сил України питання виключення квартири з числа службових та надання її військовослужбовцю для постійного проживання здійснюється відповідно до вимог розділу IV "Забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання" цієї Інструкції (абз. шостий п. 3.5); для оформлення документів на видачу ордера представник житлової комісії подає до КЕВ (КЕЧ) району перший примірник облікової справи, у якій повинен знаходитися, зокрема, витяг з протоколу засідання житлової комісії військової частини (гарнізону) щодо погодження надання жилої площі військовослужбовцю чи особі, звільненим з військової служби (абз четвертий п. 4.6).
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах Повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно пункту 1 статті 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом УРСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1.3 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міноборони України від 30 листопада 2011 року № 737 забезпечення жилими приміщеннями здійснюється шляхом надання службових жилих приміщень, надання для постійного проживання один раз протягом усього часу проходження військової служби жилого приміщення новозбудованого, виключеного з числа службового.
Згідно пункту 11 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2006 року №1081, житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень.
Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Аналогічні вимоги закріплені в пункті 6 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській PCP, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 року № 37, жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих.
Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
Таким чином, виключення жилого приміщення з числа службових провадиться згідно з рішенням виконавчого органу відповідної ради, підставою для прийняття такого рішення є клопотання, зокрема й командира військової частини (підприємства, установи, організації) у разі відсутності потреби у використані службового житла.
Відповідно до п. 10.13 Інструкції члени житлової комісії мають право висловлювати свою думку на засіданнях житлової комісії; апелювати до житлової комісії з приводу неправомірних рішень (дій, бездіяльності) голови або членів житлової комісії тощо. Тому посилання позивача, що своїми виступами члени житлової комісії, які у ході вирішення поданої заяви висловлювали свої думки з питань наявності права на приватизацію, суд вважає необґрунтованим, а виступи членів комісії не є рішенням житлової комісії, у звязку з чим не можуть бути оскаржені.
Враховуючи аналіз норм виключення житлового приміщення з числа службового провадиться за рішення виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотання начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно експлуатаційного органу, а жиле приміщення виключається з числа службових якщо відпала потреба в такому його використанні, що є правом, а не обов`язком житлової комісії.
У матеріалах справи відсутні докази того, що в даному житлі відпала потреба, сам по собі факт проживання у службовому приміщенні особи, яка користується пільгами ст. 125 ЖК України та не може бути з нього виселена, не є підставою для виключення жилого приміщення з числа службових.
Суд не приймає до уваги, з огляду на вимоги ст. 77,78 ЦПК України посилання позивача, як на неправомірність дій відповідача щодо незвернення останнім із заявою про розгляд питання щодо виключення з числа службового житла квартири, яку займає сім`я.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.
Враховуючи викладене,керуючись 55 Конституції України, ст. 5, 43, 46 Житлового кодексу України, ст.ст. 2, 4-5, 12-13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:
В задоволенні позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель