Постанова

Іменем України

15 березня 2021 року

м. Київ

справа № 404/345/19

провадження № 61-21857св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальне підприємство «Електротранс» Міської ради міста Кропивницького,

третя особа - первинна профспілкова організація комунального підприємства «Електротранс» Міської ради міста Кропивницького,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 квітня 2019 року в складі Варакіної Н. Б. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в складі колегії суддів: Мурашка С. І., Карпенка О. Л., Кіселика С. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до комунального підприємства «Електротранс» Міської ради міста Кропивницього (далі - КП «Електротранс») та просила визнати незаконним наказ про звільнення та поновити її на роботі на посаді інженера служби безпеки підприємства в КП «Електротранс»; а також зобов`язати КП «Електротранс» виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з січня 2018 року вона перебувала в трудових відносинах з відповідачем і працювала на посаді інспектора з контрою пасажирського транспорту служби безпеки підприємства. 01 грудня 2018 року її було переведено на посаду інженера служби безпеки підприємства.

Наказом відповідача від 11 грудня 2018 року її звільнено з займаної посади на підставі пункту 7 статті 40 КЗпП України через появу на роботі в нетверезому стані.

Вважала звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням норм трудового законодавства.

Зокрема вказувала, що з дати переведення на посаду інженера служби безпеки підприємства роботодавець під підпис не проінформував її про умови нової посади, що фактично унеможливило виконання нею посадових обов`язків.

Також зазначала, що у відповідача не було підстав для звільнення її у зв`язку із появою на роботі в нетверезому стані, оскільки алкогольні та слабоалкогольні напої на робочому місці вона ніколи не вживала, при перевірці її на стан алкогольного сп`яніння їй надали для підписання порожній бланк та змусили підписати його під психологічним тиском і погрозою звільнення.

До того ж її звільнення відбулось до погодження та затвердження наказу й без відома керівника підприємства, а профспілкова організація КП «Електротранс» не захистила її права.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

Рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з недоведеності позовних вимог, оскільки факт перебування позивача на роботі в нетверезому стані підтверджений належними доказами і не спростований позивачем, перед звільненням відповідач відібрав у ОСОБА_1 письмові пояснення, отримав згоду профспілкового комітету на її звільнення, при цьому до позивача уже застосувалось дисциплінарне стягнення за появу на роботі в нетверезому стані, у зв`язку з чим не вбачав підстав для задоволення позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 квітня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року й поновити її на роботі в КП «Електротранс» на посаді, яку вона займала до звільнення.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення ухвалені на підставі недопустимих доказів, поданих відповідачем з порушенням установлених судом строків для їх подання, а тому не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

До того ж вирішуючи спір суди не дослідили її письмові пояснення, у яких вона зазначала, що стан похмілля не має нічого спільного з порушенням трудової дисципліни, не врахували, що в матеріалах справи відсутні докази невиконання нею трудових обов`язків, а також відсутній висновок експерта про вміст алкоголю у крові, у зв`язку з чим помилково вважали її звільнення законним.

Окрім цього посилається на те, що суддя першої інстанції підлягала відводу за її клопотанням, заявленим у суді першої інстанції.

Судові рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу заявником не оскаржуються, а тому в зазначеній частині в касаційному порядку не переглядаються.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

12 жовтня 2020 року справа № 404/345/19 надійшла до Верховного Суду.

КП «Електротранс» та первинна профспілкова організація КП «Електротранс» надіслали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

ОСОБА_1 звернулася з клопотанням, у якому просила постановити окрему ухвалу щодо подання до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо відповідача та третьої особи за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого статтею 358 КК України.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За вказаних обставин тут і надалі положення ЦПК України застосовуються у редакції, яка діяла до 08 лютого 2020 року.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з КП «Електротранс» та працювала на посаді інспектора з контролю пасажирського транспорту служби безпеки підприємства.

Наказом КП «Електротранс» № 452-к від 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення правил трудового розпорядку (поява на роботі в нетверезому стані).

Наказом КП «Електротранс» № ЕТ/К-П89 від 01 грудня 2018 року позивач з 01 грудня 2018 року була переведена на посаду інженера служби безпеки КП «Електротранс». З вказаним наказом позивач ознайомлена.

10 грудня 2018 року начальником юридичного відділу КП «Електротранс» складено службову записку про те, що 07 грудня 2018 року він виявив факт перебування інженера ОСОБА_1 на робочому місці з ознаками алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим проведено медичний огляд на предмет алкогольного сп`яніння з вимірюванням показників наявності алкоголю в крові за допомогою алкотестера.

07 грудня 2018 року о 10 год 50 хв фельдшер КП «Електротранс» провела медичний огляд на стан сп`яніння позивача та встановила, що вміст алкоголю у повітрі, що видихається, становить 0, 840 %, про що склала службову записку, з якою ОСОБА_1 погодилася, про що свідчить її підпис на цій службовій записці.

07 грудня 2018 року позивач надала письмові пояснення, у яких зазначила, що ввечері 06 грудня 2018 року вживала спиртний напій, а зранку пройшла тест на стан сп`яніння, який показав позитивний результат.

Відповідно до витягу з протоколу засідання профспілкового комітету КП «Електротранс» № 13 від 11 грудня 2018 року, на засіданні вирішено надати згоду на звільнення позивача зі служби безпеки підприємства за пунктом 7 статті 40 КЗпПУ.

Наказом КП «Електротранс» № ЕТ/К-У161 від 11 грудня 2018 року позивача звільнено з роботи на підставі пункту7 статті 40 КЗпП України за появу на роботі в нетверезому стані.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Відповідно до частини першої статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняти на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Частиною першою статті 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

У відповідності до пункту 7 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 7 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки.

Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку (пункт 25 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установивши, що ОСОБА_1 перебувала на роботі в нетверезому стані, що підтверджено результатами тесту на стан алкогольного сп`яніння і особистими поясненнями позивача щодо знаходження її у такому стані, при цьому доказів написання цих пояснень під психологічних тиском позивач не надала, та з урахуванням згоди профспілкового органу на її звільнення, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що звільнення позивача відбулось з дотриманням закону, а тому відсутні підстави для поновлення її на роботі.

Не є підставою для скасування судових рішень доводи заявника про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі доказів, поданих відповідачем з пропуском установленого судом строку (а саме одного дня), оскільки наведене, з урахуванням того, що позивач, окрім копії трудової книжки, не надала суду жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, не призвело до неправильного вирішення справи.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суддя першої інстанції підлягав відводу є безпідставними та такими, що спростовуються змістом ухвали Кіровського районного суду міста Кіровограда від 05 квітня 2019 року, у якій наведені обґрунтовані мотиви, з яких суд виходив, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відвід судді.

Інші аргументи касаційної скарги не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками судів стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Судові рішення в оскаржуваній частині відповідають вимогам закону й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 квітня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в частині вирішення позовних вимог про поновлення на роботі без змін.

Щодо клопотання про постановлення окремої ухвали

Статтею 420 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції у випадку і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Згідно з частиною першою статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Частиною десятою статті 262 ЦПК України передбачено, що суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Верховний Суд не встановив порушень, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали в цій справі.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційна скарга залишена без задоволення, немає підстав для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про постановлення окремої ухвали.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 23 квітня 2019 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 10 жовтня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до комунального підприємства «Електротранс» Міської ради міста Кропивницькогопро поновлення на роботі залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков