Справа № 466/8472/19 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/3624/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Івасюти М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Львівобленерго» про захист прав споживачів, зобов`язання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії на об`єкт побутового споживача.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку. Договір споживача з оператором системи укладається кожним споживачем, електроустановки якого приєднані на території діяльності оператора системи. При цьому договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії розробляється оператором системи розподілу на підставі додатка 3 до Правил роздрібного ринку електричної енергії. Зазначає, що на роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення договору з електропостачальником. Зазначає про те, що постановою НКРЕКП № 1479 від 23 листопада 2018 року «Про видачу ПрАТ Львівобленерго» ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом» зобов`язано ПрАТ «Львівобленерго» до 01 січня 2019 року укласти договори про надання послуг з розподілу електричної енергії зі споживачами, установки яких приєднані до системи розподілу електричної енергії ПрАТ «Львівобленерго». Постановою НКРЕКП № 311 від 14.03.2018 року регулятором був встановлений строк до 19 жовтня 2018 року щодо присвоєння ЕІС-кодів точкам комерційного обліку споживачів. Однак відповідач ЕІС-коди точці комерційного обліку об`єкта побутового споживача, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 не присвоїв та не уклав договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Звертає увагу, що на адресу відповідача ним було скеровано офіційну претензію, яка не була розглянута. З наведених підстав просить визнати дії ПрАТ «Львівобленерго» щодо неукладення з ОСОБА_1 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 протиправними і такими, що порушують його права як споживача; визнати дії ПрАТ «Львівобленерго» щодо ненадання відповіді на претензію ОСОБА_1 протиправними та такими, що порушують його права як споживача; зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» присвоїти ЕІС-кодточці комерційного обліку на об`єкт побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» укласти з ОСОБА_1 договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 ,, в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що споживачі укладають договір про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності чинного паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи. Споживач може бути ініціатором укладення договору лише у випадку зміни особи споживача, зміни форми власності споживача та зміни власника електроустановки. Зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин його установки були приєднані до системи розподілу відповідача, відтак оператор системи розподілу не мав права, на його думку, відмовляти в укладенні договору. Вважає, що суд першої інстанції помилково застосував норми ЦК України, оскільки до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення спеціальних законів в галузі електроенергетики та актів індивідуальної дії, однак в рішення суду відсутні посилання на жодну з норм ПРРЕЕ. Вказує, що суд помилково прийшов до висновку про те, що укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача згідно ПРРЕЕ можливе, лише якщо електрична енергія буде постачатися до об`єкта споживача, що відноситься до житлового фонду, оскільки такого виду договору як договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача, законодавством не передбачено, а ПРРЕЕ визначає лише договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є однаковим для всіх споживачів, незалежно від статусу електроустановки та виду об`єкта споживача. Звертає увагу, що оператор системи зобов`язаний розглядати звернення скарги та претензії споживача щодо надання послуг, пов`язаних з розподілом (передачею) електричної енергії та приймати рішення у строки, передбачені законодавством. Наголошує, що в рішенні суду взагалі не зазначено підстав відмови у задоволенні його позовної вимоги про зобов`язання ПрАТ «Львівобленерго» присвоїти ЕІС-код точці комерційного обліку об`єкта побутового споживача З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4052705 від 28.05.2013 року, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 43,3 кв. м, що розташоване на земельній ділянці площею 0,048 га із цільовим призначенням: обслуговування магазину (а.с.39).

24.01.2018 року позивач ОСОБА_1 надіслав ПрАТ «Львівобленерго» заяву про укладення Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача, яку ПрАТ «Львівобленерго» отримало 25.01.2019 року (а.с.10-12).

Судом першої інстанції встановлено, що 05.02.2019р. ПрАТ «Львівобленерго» скерував на адресу ОСОБА_1 два примірники договору про надання послуг з розподілу електричної енергії по АДРЕСА_1 , що підтверджується фіскальним чеком від 05.02.2019 року (а.с.35-36), однак ОСОБА_1 не повернув ПрАТ «Львівобленерго» підписаний у двох примірниках договір про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Судом також встановлено, що 02.03.2019 року позивач ОСОБА_1 надіслав ПрАТ «Львівобленерго» претензію на виконання пп.1.1.2., 8.3.9 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), згідно якої заявив про своє бажання приєднатися до умов публічного Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та просив негайно внести до Паспорту Точки (Точок) Розподілу Електричної Енергії Договору споживача про розподіл електричної енергії інформацію, передбачену виключно положеннями п.1.1.2 ПРРЕЕ та фактичні технічні дані Точки Розподілу Електричної Енергії, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 44, після чого підписані примірники документів просив надіслати позивачу для узгодження та підписання (а.с.13-18).

Листом №3000996 від 02.04.2019р. ПрАТ «Львівобленерго» скерувало позивачу ОСОБА_1 відповідь на Претензію від 02.03.2019 року, з якої вбачається, що ПрАТ «Львівобленерго» не заперечує укласти з позивачем ОСОБА_1 . Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії в тій редакції договору, примірник якого був скерований позивачу 05.02.2019 року (а.с.40-43).

Наведене спростовує доводи апелянта про відмову ПрАТ «Львівобленерго» укласти з позивачем Договір про надання послуг з розподілу електричної енергії, однак такий пропонується укласти саме в тій редакції договору, примірник якого був скерований позивачу відповідачем 05.02.2019 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції врахував рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04.03.2019 року, справа №466/2460/18, що набрало законної сили, яким встановлено, що електропостачання до нежитлових приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 надавалось на підставі договору про постачання електричної енергії №63933, укладеного між ВАТ» Львобленерго» та ПП «Жером» 09.11.10 року. Строк дії договору до 31.12.2010 р. Крім того, сторони узгодили, що договір вважається щоразу продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. 17.06.2013 р. до ПАТ «Львівобленерго» звернувся ОСОБА_1 , який просив переоформити договір про користування електричною енергією на об`єкті споживача, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із зміною реквізитів споживача. У вказаній заяві не зазначалось, ні про зміну власника, ні про бажання позивача укласти з відповідачем договір про користування електроенергією в порядку, встановленому Правилами користування електричною енергією для населення. Як вбачається із тексту заяви, не було подано ОСОБА_1 і копії документів, які б могли свідчити про вказані обставини. У листі, який було скеровано на адресу позивача відповідачем 20.06.2013 року ПАТ» Львівобленерго» вказало перелік документів, який слід надати для укладення договору. Натомість, 12.06.2017 р. відповідачем було отримано заяву від ПП «Жером», в якій підприємство просило зняти з обліку прилад обліку за адресою: АДРЕСА_1 , та зазначало про зміну власника з 2013 року. 05.02.2018р. керівнику ПП «Жером» було скеровано повідомлення відповідача про припинення подачі електроенергії на об`єкт за вказаною вище адресою. 13.02.2018 року електропостачання до вказаних нежитлових приміщень було припинено. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач не перебував у договірних відносинах з відповідачем, відтак відсутній обов`язок останнього на постачання електричної енергії до нежитлових приміщень, власником яких є позивач, а припинення такого за заявою споживача ПП « Жером», є правомірним.

Крім того, з вищевказаного рішення від 04.03.2019 року вбачається, що позивач просив зобов`язати укласти договір з ПрАТ «Львівобленерго», згідно Правил користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), затверджених постановою Кабміну від 26.07.1999 р. № 1357. Пункт 2 ПКЕЕН дає визначення об`єкту побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування. Отже, укладення договору про користування електричною енергією згідно ПКЕЕН можливе лише, якщо електрична енергія буде постачатись до об`єкта споживача, що відноситься до житлового фонду.

Ухвалюючи 04.03.2019 року рішення Шевченківський районний суд м.Львова взяв до уваги також посилання представника відповідача про те, що з моменту дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1479 від 23.11.18 р., тобто з 01.01.2019 р. ПАТ «Львівобленерго» вправі проводити господарську діяльність лише з розподілу електричної енергії та позбавлене права на укладення договорів на постачання такої, і з урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що не може бути задоволена вимога позивача щодо зобов`язання відповідача укласти договір про користування електроенергією.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. ст. 651, 652, 653, 714 ЦК України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг за №312 від 14 березня 2018 року.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. З моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Встановлено, що НКРЕКП на виконання положень Закону України «Про ринок електричної енергії» прийнято постанову №312 від 14 березня 2018 року, якою були затверджені Правила роздрібного ринку електричної енергії та визнано такими, що втратили чинність Правила користування електричною енергією.

Відповідно до п. 3.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником «останньої надії». Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника «останньої надії» визначаються у встановленому законодавством порядку.

Згідно п.п. 1 п. 5.5.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, споживач електричної енергії зобов`язаний: користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

Між тим, згідно п. 4 постанови НКРЕКП №312 від 14 березня 2018 року оператори систем розподілу (далі - ОСР) були зобов`язані укладати договори про надання послуг з розподілу електричної енергії, які укладаються зі споживачем, з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані на території діяльності ОСР. Договір вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання до договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, яка повертається споживачем на адресу ОСР, та/або сплати за рахунком (квитанцією), який надсилається (надається) одночасно з договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії.

Пунктом 6 цієї постанови передбачено, що до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема, сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

Відповідно до п. 2.1.4. Правил роздрібного ринку електричної енергії договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України на основі типового договору, що є додатком 3 до цих Правил.

Фактом приєднання споживача до умов договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, зокрема повернення (надання) підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора системи розподілу та/або документально підтверджене споживання електричної енергії (п. 2.1.6 Правил).

ПрАТ «Львівобленерго» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є розподілення електроенергії, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У розумінні Закону України «Про ринок електричної енергії» ПрАТ «Львівобленерго» є оператором системи розподілу та надає послуги з розподілу електричної енергії.

Відповідно до п. 56 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу - юридична особа, відповідальна за безпечну, надійну та ефективну експлуатацію, технічне обслуговування та розвиток системи розподілу і забезпечення довгострокової спроможності системи розподілу щодо задоволення обґрунтованого попиту на розподіл електричної енергії з урахуванням вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та забезпечення енергоефективності.

Згідно ч. 1 ст. 47 цього Закону оператору системи розподілу забороняється здійснювати діяльність з виробництва та/або передачі, та/або постачання електричної енергії, крім випадків, визначених частиною одинадцятою цієї статті.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 56 вказаного Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачено, що на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу/передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл/передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.

Згідно з підпунктом 1.2.7. пункту 1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії постачання електричної енергії здійснюється електропостачальником на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу, який розробляється електропостачальником на основі Примірного договору про постачання електричної енергії споживачу (додаток 5 до цих Правил) та укладається в установленому цими Правилами порядку.

Пунктом 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії визначено, що договір про постачання електричної енергії споживачу - домовленість двох сторін (електропостачальник і споживач), що є документом певної форми, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником за вільними цінами.

Згідно з підпунктом 2.1.7 пункту 2.1 вказаних Правил для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії заявник у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки має надати оператору системи такі документи: 1) заяву про укладення відповідного договору із зазначенням місцезнаходження об`єкта та реквізитів заявника та наявності чинного паспорту точки розподілу; 2) для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців: витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), роздрукований із мережі Інтернет, або копію довідки, або копію виписки з ЄДР; для фізичних осіб: копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера або реєстраційного номера картки платника податків або копію паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні або інші переконання відмовляються від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади і мають відмітку у паспорті); 3) копію документа, яким визначено право власності чи користування на об`єкт (приміщення), або копію документа, що підтверджує право власності чи користування на земельну ділянку або її частину (у разі відсутності на відповідній земельній ділянці об`єкта), право на розміщення електроустановок на території здійснення господарської діяльності з розподілу електричної енергії (у разі відсутності об`єкта споживача); 4) копію документа про підтвердження повноважень особи на укладення договору (витяг з установчого документа про повноваження керівника (для юридичних осіб), копію довіреності, виданої в установленому порядку тощо), за необхідності; 5) копію декларації (повідомлення) про початок виконання будівельних робіт або дозволу на виконання будівельних робіт (для укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) та постачання електричної енергії на будівельні майданчики, у разі якщо наявність такого дозволу є обов`язковою або зазначені документи вимагаються законодавством у сфері містобудування) та/або у визначених законодавством випадках, копію декларації про готовність об`єкта до експлуатації або сертифіката (для новозбудованих та реконструйованих електроустановок).

Згідно з підпунктом 2.1.3. пункту 2.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач.

Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності чинного паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи.

Якщо за об`єктом оформлено паспорт точки (паспорти точок) розподілу, оператор системи розподілу не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформляти в установленому цими Правилами порядку додатки до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, в яких узгоджуються організаційні та технічні особливості розподілу електричної енергії.

На вимогу споживача оператор системи розподілу протягом трьох робочих днів від дати звернення повинен надати споживачу підписаний оператором системи розподілу примірник укладеного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у паперовій формі.

За ініціативою однієї із сторін договір споживача про розподіл електричної енергії оформлюється в паперовій формі.У разі необхідності визначення за взаємною згодою сторін додаткових умов договору, які конкретизують умови договору, форму якого встановлено цими Правилами, договір оформляється в паперовій формі.

На письмову вимогу власника об`єкта оператор системи розподілу зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дати отримання такого письмового звернення надати підписаний уповноваженою особою оператора системи розподілу паспорт точки розподілу за кожною такою точкою за об`єктом споживача та/або паперову форму договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в частині розрахунків за послуги оператора системи діє, якщо згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією відповідного електропостачальника оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії забезпечує споживач.

Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в частині розрахунків за послуги оператора системи призупиняється (тимчасово не діє) у разі постачання електричної енергії споживачу постачальником універсальних послуг чи постачальником «останньої надії», або якщо згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією відповідного електропостачальника оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії забезпечує електропостачальник.

У разі незгоди споживача приєднуватися до умов договору про надання послуг з розподілу електричної енергії споживач не має права використовувати електричну енергію із системи розподілу та має подати оператору системи розподілу письмову заяву про припинення розподілу електричної енергії на його об`єкт.

Відповідно до п. 11.3.1. Кодексу системи розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП №310 від 14 березня 2018 року договір про надання послуг з розподілу електричної енергії укладається з урахуванням вимог цього Кодексу щодо умов надання доступу та послуг з розподілу електричної енергії.

Пунктом 11.3.2. цього Кодексу передбачено, що для укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії користувач повинен подати ОСР письмову заяву (засобами поштового або електронного зв`язку) та документи, визначені цим Кодексом, за 20 робочих днів до бажаної дати початку отримання послуг з розподілу електричної енергії.

Згідно п. 11.3.5. Кодексу для користувачів - побутових та непобутових споживачів, електропостачальників перелік документів визначається Правилами роздрібного ринку електричної енергії.

Відповідно до п. п. 11.3.7., 11.3.8., 11.3.9 Кодексу системи розподілу у разі надання заявником не всіх документів, передбачених цим розділом, ОСР протягом 3 робочих днів з дати отримання заяви повідомляє заявника у письмовій формі про відмову у задоволенні його заяви із зазначенням причин такої відмови. Заявник, який отримав відмову у задоволенні його заяви, після усунення причин відмови має право подати нову заяву та відповідні документи для укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. Не допускається надання ОСР нових (додаткових) зауважень. Якщо дані, надані із заявою та доданими до неї документами, потребують уточнення, ОСР протягом 5 робочих днів з дати отримання заяви направляє запит заявнику щодо уточнення даних (засобами поштового, електронного та/або телефонного зв`язку відповідно до контактних даних, зазначених Заявником у заяві).

Пунктом 11.3.10., 11.3.11., 11.3.12. Кодексу системи розподілу, передбачено, що упродовж 7 робочих днів з дати отримання від заявника всіх документів, передбачених пунктом 11.3.5 цієї глави, ОСР має надати (засобами поштового, електронного та/або телефонного зв`язку відповідно до контактних даних, зазначених заявником у заяві) заявнику для підписання два примірники договору про надання послуг з розподілу електричної енергії. Якщо передбачається укладання договору із заявником, потужність якого складає 150 кВт або більше, строк надання ОСР примірника договору про надання послуг з розподілу електричної енергії складає 14 робочих днів. Заявник не пізніше 20 календарних днів з дати отримання повинен повернути ОСР підписаний у двох примірниках договір про надання послуг з розподілу електричної енергії. ОСР протягом 3 робочих днів повинен підписати договір та повернути один із його примірників заявнику.

Відповідно до п. 11.3.13. Кодексу системи розподілу ОСР не має права відмовити заявнику (користувачу), електроустановки якого приєднані до його системи розподілу, в укладенні договору про надання послуг з розподілу електричної енергії за умови дотримання заявником (користувачем) усіх вимог щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, передбачених цим Кодексом та чинним законодавством.

З огляду на положення вищезазначених законодавчих актів, якими врегульовано порядок укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, суд першої інстанції, з врахуванням того, що позивач, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він дотримався усіх вимог щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, передбачених Кодексом системи розподілу ОСР та чинним законодавством, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..

Статтею 634 Цивільного кодексу України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Згідно з вимогами ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Колегія суддів погоджується з висновками суду прешої інстанції, який аналізуючи надані позивачем докази, з`ясувавши фактичні обставин справи, перевіривши дотримання позивачем усіх вимог щодо укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, передбачених Кодексом системи розподілу ОСР та чинним законодавством, дійшов дот обгрунтовнаого висновку, що позивач не дотримався процедури, встановленої спеціальними нормативними документами, якими врегульовано правовідносини у сфері енергопостачання, і нормами цивільного законодавства, які регулюють питання щодо укладення договору та вирішення переддоговірних спорів, для укладення договору, суд не вбачав підстав вважати, що обов`язок ініціювати і виконати всі передбачені даною главою ЦК України дії, що передують укладенню договору, має бути покладений на власника мереж або на постачальника.

Згідно Постанови №312 від 14.03.2018 року Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії, побутовий споживач - індивідуальний побутовий споживач (фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність) або колективний побутовий споживач (юридична особа, створена шляхом об`єднання фізичних осіб - побутових споживачів, яка розраховується за електричну енергію за показами загального розрахункового засобу обліку в обсязі електричної енергії, спожитої для забезпечення власних побутових потреб таких фізичних осіб, що не включають професійну та/або господарську діяльність).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №4052705 від 28.05.2013 року, позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , площею 43,3 кв. м, що розташоване на земельній ділянці площею 0,048 га із цільовим призначенням: обслуговування магазину.

У позовній заяві ОСОБА_1 просить суд зобов`язати ПрАТ «Львівобленерго» укласти з ним договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача саме за адресою: АДРЕСА_1 , що є нежитловим приміщенням із цільовим призначенням: обслуговування магазину.

В той же час укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача згідно ПРРЕЕ можливе лише, якщо електрична енергія буде постачатись до об`єкта споживача, що відноситься до житлового фонду.

За вищенаведеного, вірними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про визнання дій ПрАТ «Львівобленерго» щодо неукладання із гр. ОСОБА_1 . Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 у встановлений Регулятором Постановою №91479 від 23.11.2018р. «Про видачу ПрАТ «Львівобленерго» ліцензії з розподілу електричної енергії та анулювання ліцензій з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами і постачання електричної енергії за регульованим тарифом» строк та порядку протиправними і такими, що порушують права позивача як споживача; зобов`язання ПрАТ «Львівобленерго» присвоїти ЕІС-код точці комерційного обліку об`єкта побутового споживача - гр. ОСОБА_1 розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язання ПрАТ «Львівобленерго» укласти із гр. ОСОБА_1 . Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 на умовах паспорта точки розподілу складеного у відповідності до інформації зазначеної у додатках до Договору «Про користування електричною енергією» за адресою: АДРЕСА_2 зокрема: про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; щодо однолінійної схеми електропостачання об`єкта; щодо розрахункових засобів вимірювальної техніки обсягу активної та реактивної електричної енергії та рівня потужності (тип, марка, технічні характеристики тощо); щодо дозволеної (договірної) величини електричної потужності; щодо технічних даних силових трансформаторів, кабельних та/або повітряних ліній передачі/розподілу електричної енергії, якими здійснюється розподіл електричної енергії (для об`єктів споживачів, для яких розрахункові засоби вимірювальної техніки встановлені не на межі балансової належності) не підлягають до задоволення.

Не можна не погодитись з судом першої інстанції, який вірно відмовив у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання дій ПрАТ «Львівобленерго» щодо не надання відповіді на Претензію гр. ОСОБА_1 від 02.03.2019р. (Вх.№ б/н від 04.03.2019р.) протиправними і такими, що порушують ПРРЕЕ та законні права позивача як споживача,.

З матеріалів спарви вбачається, що 02.03.2019 року ОСОБА_1 надіслав ПрАТ «Львівобленерго» претензію на виконання пп.1.1.2., 8.3.9 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), згідно якої заявив про своє бажання приєднатися до умов публічного Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та просив негайно внести до Паспорту Точки (Точок) Розподілу Електричної Енергії Договору споживача про розподіл електричної енергії інформацію, передбачену виключно положеннями п.1.1.2 ПРРЕЕ та фактичні технічні дані Точки Розподілу Електричної Енергії, розташованої за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 44, після чого підписані примірники документів надіслати позивачу для узгодження та підписання (а.с.13-18).

Листом №3000996 від 02.04.2019р. ПрАТ «Львівобленерго» скерувало позивачу ОСОБА_1 відповідь на Претензію від 02.03.2019 року, з якої вбачається, що ПрАТ «Львівобленерго» не заперечує щодо укладення з ОСОБА_1 . Договору про надання послуг з розподілу електричної енергії в тій редакції договору, примірник якого був скерований позивачу 05.02.2019 року (а.с.40-43).

За вищенаведеного, враховуючи те, що відповідач надав позивачу відповідь на претензію, суд першої інстанції вірно не вбачав в діях ПрАТ «Львівобленерго» жодних порушень прав позивача.

З огляду на вищенаведене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, враховуючи те, що судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане, оспорюване право чи законний інтерес, що позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами, суд прешої інстанції дійшов до вірного та обгрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скраги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 13 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення постанови.

Постанова складена 18.03.2021 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.