Ухвала

15 березня 2021 року

м. Київ

справа № 199/530/20

провадження № 61-17177св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська,

у складі судді Якименко Л. Г., від 22 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., від 04 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 10 травня 2011 року між ним та банком були укладені мультивалютні депозитні договори

№ SAMDN2524 (вклад «Мультивалютний на 12 місяців», основний рахунок № НОМЕР_1 у гривні) з процентою ставкою

14 % річних та № SAMDN2527 (вклад «Мультивалютний

на 12 місяців», основний особовий рахунок № НОМЕР_2 у доларах США) з процентною ставкою 8,5 % річних. Позивач вказував, що за депозитним договором № SAMDN2524від 10 травня 2011 року ним було внесено 693 287,55 грн, а за депозитним договором

№ SAMDN2527 - 10 025,06 доларів США, що підтверджується відповідними квитанціями.Зазначав, що ним подавалися заявки на конвертацію коштів за депозитним договором № SAMDN2524, відповідно до яких 693 287,55 грн з основного рахунку № НОМЕР_1 було конвертовано у 86 559,06 доларів США, які було зараховано на рахунок № НОМЕР_2 , який є основним рахунком за договором

№ SAMDN2527, після чого загальна сума вкладу за депозитним мультивалютним договором № SAMDN2527 від 10 травня

2011 року станом на 23 травня 2011 року становила 96 584,12 доларів США. ОСОБА_1 посилався на те, що з 01 квітня 2014 року банк у односторонньому порядку припинив нараховувати процентиза вказаним депозитними договорами.Вважав, що дія мультивалютного вкладу, складовими частинами якого є два вищезазначених мультивалютних депозитних договори, неодноразово автоматично продовжувалася.

22 лютого 2013 року договір № SAMDN2524 було знову пролонговано, при цьому зазначено, що вклад мультивалютний

№ SAMDN2527 (4) оформлений 10 травня 2011 року строком

з10 травня 2012 року по 10 травня 2013 року, процентна ставка 9,75% річних для доларів США, розмір внесених коштів 96 584,12 доларів США.Позивач стверджував, що він неодноразово звертався до АТ КБ «ПриватБанк» із вимогами повернути належний йому вклад у сумі 96 584,12 доларів США разом із нарахованими процентами станом на день такої виплати, проте банк грошові кошти не повернув.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд розірвати депозитний мультивалютний договір № SAMDN2527 з основним особовим рахунком у доларах США та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь суму грошових коштів, а саме: суму банківського вкладу у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року у розмірі

104 978, 73 доларів США; відсотки за період з 01 квітня 2014 року по день ухвалення судом рішення про розірвання зазначеного договору; 3% річних у валюті договору за порушення грошового зобов`язання у межах позовної давності за останні 3 роки по день ухвалення судом рішення про стягнення грошових коштів; неустойку у межах позовної давності за останній рік по день ухвалення судом рішення про розірвання договору.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2020 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів задоволено частково.

Розірвано депозитний договір № SAMDN2527 з основним особовим рахунком у доларах США № НОМЕР_2 , укладений 10 травня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто із АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми грошових коштів, а саме: суму основного боргу за банківським вкладом у валюті договору станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 104 978, 73 доларів США; відсотки за період з 01 квітня 2014 року по 22 травня 2020 року у валюті договору - 62 898, 79 доларів США; 3% річних за період із 22 травня

2017 року по 22 травня 2020 року у розмірі 9 448, 09 доларів США; неустойку (пеню) за період із 22 травня 2019 року по 22 травня 2020 року -

1 000 000 грн.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що ним за депозитними договорами було перераховано грошові кошти у розмірі 96 584,12 доларів США, що підтверджується оригіналами квитанцій та заяв про конвертацію грошових коштів з процентами. Районний суд встановив, що станом

на 01 квітня 2014 року сума вкладу у валюті договору складала

104 978,73 доларів США, що підтверджується відповіддю Національного банку України у формі витягу зі «Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (Форма № 625). Також суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав доказів на підтвердження того, що вищевказані грошові кошти були виплачені ОСОБА_1 . Стягуючи 3% річних, суд, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження №14-44цс18), зазначив, що 3% річних, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, повинні нараховуватися до дня ухвалення судового рішення. Крім того, районний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення неустойки згідно частини п`ятої

статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також її зменшення на підставі частини третьої статті 551 ЦК України, що відповідає судовій практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанови Великої палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі

№ 761/26293/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17;

від 20 грудня 2019 року у справі № 757/70995/17-ц, постанови Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/24461/15-ц, від 01 жовтня

2018 року у справі № 761/42169/16-ц, від 05 грудня 2018 року у справі

№ 369/8423/16-ц).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 травня 2020 року залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши при цьому, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин справи, правильно виходив із того, що відповідач не виконав свої зобов`язання за договорами та не повернув позивачу суму вкладу, внаслідок чого виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з банку.

У касаційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржені судові рішення у частині задоволення позову і ухвалити нове судове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову, посилаючись на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду

(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої

статті 389 ЦПК України).

У відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить залишити касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Частиною другою статті 415 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 серпня 2020 року справу № 320/5115/17 (провадження № 61-38234св18)за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Зі змісту зазначеної ухвали слідує, що справу передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з тих підстав, що колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду виходила

з того, що передбачена частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідальність банку як виконавця фінансових послуг у вигляді сплати споживачеві пені у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги) за кожний день прострочення виконання надання послуги настає лише у випадку, коли у відповідному договорі (банківського вкладу або банківського рахунка) сторони встановили, що така послуга є оплачуваною, і визначили її вартість. В іншому випадку необхідно застосовувати положення вказаної правової норми про те, що у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення (при цьому законодавець не вказує вид неустойки - штраф чи пеню, що підлягає сплаті). Наведена конструкція правової норми дозволяє зробити висновок про те, що в такому випадку три відсотки обчислюються від загальної вартості замовлення одноразово, а не за кожний день прострочення, тобто є штрафом, а не пенею, що цілком узгоджується з положеннями

статей 549-552 ЦК України, якими врегульовано питання застосування неустойки як виду забезпечення виконання зобов`язання, зокрема, що штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 цього Кодексу).

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року справу № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 06 жовтня 2020 року. У подальшому розгляд справи було неодноразово відкладено. В останнє розгляд справи було відкладено на 23 березня 2021 року.

Оскаржені судові рішення у справі, яка переглядається, та судові рішення, які переглядаються у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, стосуються застосування частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» при виконанні зобов`язань за договорами банківського вкладу.

Пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України встановлено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

Оскільки справа № 320/5115/17, предметом якої є спір у подібних правовідносинах, переглядається Великою Палатою Верховного Суду, колегія суддів вважає, що розгляд справи є неможливим до висловлення Великою Палатою Верховного Суду правової позиції у вказаній справі, а тому касаційне провадження у справі № 199/530/20, яка переглядається, підлягає зупиненню до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 320/5115/17.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 14 частини першої статті 253, статтею 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про розірвання депозитного договору та стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду

м. Дніпропетровська від 22 травня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення процентів, трьох процентів річних та неустойки (пені) за договорами банківських вкладів

(№ 320/5115/17).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович