Справа № 204/1553/21
Провадження № 2-н/204/62/21
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Токар Н.В., ознайомившись із заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут» про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, 3% річний та інфляційних втрат, -

В С Т А Н О В И В:

26 лютого 2021 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут» про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, 3% річний та інфляційних втрат.

На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, судом був зроблений запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

15 березня 2021 року надійшла відповідь з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Дослідивши матеріали заяви, перевіривши відповідність поданої заяви вимогам ст. 163 ЦПК України, приходжу до наступних висновків.

Відповідно п.3 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено ім`я (прізвище, ім`я, по-батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника, що визначено п.2 ч.3 ст.163 ЦПК України.

Встановлено, що заява про видачу судового наказу подана ОСОБА_2 , особою, повноваження як адвоката якої не підтвердженні документально.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Верховний Суд в ухвалі від 03.02.2020 року у справі № 160/6823/19 звернув увагу, що Законом №309-ІХ розширено перелік випадків самопредставництва юридичної особи і визначено перелік документів, що можуть підтвердити відповідні повноваження - це закон, статут, положення, трудовий договір (контракт). Більше того, допуск відповідної особи до участі у справі можливий лише у випадку сукупної наявності обох цих умов. Таким чином, щоб визнати особу такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень) без додаткового уповноваження.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України передбачено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно ч.ч.1, 2, 4, 8 ст.62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: 1) довіреністю фізичної або юридичної особи; 2) свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або у визначених законом випадках іншою особою. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 Конституції України представництво у судах здійснюється виключно прокурорами або адвокатами.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 14.02.2018 у справі №910/22324/16 та від 13.03.2018 у справах №914/2772/16, 910/23346/16 зазначила, що чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу.

Наведені положення не порушують суть права на звернення до суду, не позбавляють осіб їх права на самопредставництво, здійснюване для юридичних осіб їх органами, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством чи статутом.

Як вбачається з матеріалів заяви про видачу судового наказу, останню подано 26 лютого 2021 року від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут» та підписано «представником Михайлишиною О.В.» .

Велика палата Верховного Суду при розгляді справи № 910/23346/16 акцентувала увагу на тому, що особи, які представляють юридичну особу за довіреністю і виконують процесуальні дії на підставі наданих їм довіреністю повноважень, виступають від імені цієї особи як довірителя, а не в порядку самопредставництва.

На підтвердження повноважень подавати та підписувати від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут» заяви, заявником долучено копію довіреності №007.1Др-74-1220 від 14 грудня 2020 року. Однак, будь-яких документів на підтвердження того, що ОСОБА_2 є адвокатом, та відповідно є представником в розумінні положень ст.62 ЦПК України - до заяви про видачу судового наказу, не додано.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу якщо така заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Оскільки, ОСОБА_2 не подано документів, які б підтверджували, що вона є адвокатом чи особою, що вповноважена діяти в порядку самопредставництва юридичної особи, суд, на підставі п.1 ч.1 ст.163 ЦПК України, відмовляє у видачі судового наказу.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950) щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З приводу цього прецедентним є рішення ЄСПЛ у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави.

Згідно ч.2 ст.165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.1 ст.166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.1 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.58, 60, 175, 185, 258-261, 353 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут» про видачу судового наказу про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ, 3% річний та інфляційних втрат.

Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаззбут», що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар