Провадження № 2/344/570/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді: Домбровської Г.В.

при секретаріc/з: Довганич А.В.,

за участю представника Позивача ОСОБА_5, предстанвика Відповідача 1 ОСОБА_1 , представника Відповідача 2 Кузь А.П., представника Відповідача 4 Кузик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до КП «Муніципальна дорожня компанія», КП «Івано-Франківськводоекотехпром», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Брот» про відшкодування майнової шкоди в розмірі 99 375,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (надалі - «Позивач») звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до КП «Муніципальна дорожня компанія» (надалі - «Відповідач 1»), КП «Івано-Франківськводоекотехпром» (надалі - «Відповідач 2»), ОСОБА_3 (надалі - «Відповідач 3»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Брот» (надалі - «Відповідач 4»), в якому просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь завдану майнову шкоду в розмірі 99 375,00 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що внаслідок наїзду на несправний каналізаційний люк оглядового колодязя та пошкодження у зв`язку з цим транспортного засобу, майну Позивача (транспортному засобу) було спричинено відповідні пошкодження, у зв`язку з чим завдано майнової шкоди Позивачу у сумі 99 375,00 грн.

Крім того, Позивач в позовній заяві покликається на факт завдання йому моральної шкоди, яку він оцінює у 15 000,00 грн., та яку просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів.

Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзиві та письмових поясненнях.

Представником Відповідача 1 - КП «Муніципальна дорожня компанія», - подано Відзив на позов, а також в подальшому письмові пояснення, у яких представник Відповідача 1 покликається на необґрунтованість позовних вимог та просить відмовити у їх задоволенні.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача 1 зауважив, що Позивачем не надано належних та допустимих доказів протиправної бездіяльності з боку КП «Муніципальна дорожня компанія», а подані ним докази, на думку представника Відповідача 1, свідчать про те, що ДТП відбулося безпосередньо з вини ОСОБА_2 , щодо якого працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, однак судом провадження у справі було закрито у зв`язку з відсутністю завданої ОСОБА_2 шкоди іншим автомобілям чи будь-яком майну, а не у зв`язку із відсутністю вини ОСОБА_2 .

Крім того, у письмових поясненнях представник Відповідача також покликався на невідповідність наданих Позивачем доказів завданих збитків правилам належності та допустимості.

Представник Відповідача в судових засіданнях проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні.

Представником Відповідача 2 - КП «Івано-Франківськводоекотехпром», - на адресу суду подано Відзив на позов, у якому представник покликається на необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Так, в обґрунтування заперечень на позов представник Відповідача 2 звертає увагу на відсутність в матеріалах справи достатніх даних щодо протиправної поведінки уповноважених осіб КП «Івано-Франківськводоекотехпром» і причинного зв`язку між їх діями (бездіяльністю) та спричиненням Позивачу матеріальної та моральної шкоди.

Крім того, в ході розгляду справи представник Відповідача 2 посилався на те, що відповідна водопровідна мережа Ду160мм на балансі КП «Івано-Франківськводоекотехпром» не перебуває.

В судових засіданнях представник Відповідача 2 проти позовних вимог заперечував, просив відмовити в їх задоволенні.

Відповідачем 3 - ОСОБА_3 , - явку уповноваженого представника до суду не забезпечено, про причини неявки суду не повідомлено, про дати та час судових засідань Відповідача 3 повідомлялося у встановленому законом порядку. Відзиву на позов від Відповідача 3 до суду не надходило.

Представником Відповідача 4 - ТОВ «Брот», - подано Відзив на позов, у якому представник Відповідача 4 заперечив проти позовних вимог та проси в їх задоволенні відмовити.

В обґрунтування заперечень на позов представник Відповідача 4 у відзиві на позов посилається на те, що причиною завдання шкоди транспортному засобу Позивача є, на думку представника Відповідача 4, його власні дії - порушення визначеної встановленими на відповідному місці знаками швидкості руху, не врахування дорожньої обстановки та наїзд на перешкоду.

Крім того, у відзиві на позов представник Відповідача 4 посилався на необґрунтованість розміру матеріальної шкоди належним чином, а саме - на його завищення Позивачем.

В судовому засіданні представник Відповідача 4 проти позовних вимог заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

Заслухавши та проаналізувавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне.

04 листопада 2018 року о 20 год. 10 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Миру, 32, ОСОБА_2 , керуючи належним йому на праві власності транспортним засобом марки «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 (том 1, а.с.9), допустив наїзд на перешкоду, а саме оглядовий колодязь із каналізаційним люком, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Як зазначено Позивачем в позовній заяві, наїхавши на каналізаційний люк, кришка останнього змінила своє положення і пошкодила транспортний засіб, завдавши Позивачу майнової шкоди.

Балансоутримувачем ділянки автомобільної дороги, на якій трапилась ДТП, є КП «Муніципальна дорожня компанія» (Лист Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 03.05.2019 №353/01-20/14в (том 1, а.с.17).

Згідно Листа Департаменту житлової, комунальної політики та благоустрою від 31.07.2019 року (том 1, а.с.60) Департаментом житлової, комунальної політики та благоустрою видано плановий дозвіл (ордер) на порушення об`єкту благоустрою, пов`язаних з виконанням земляних робіт, а саме, зокрема: ТОВ «Брот» по вул. Миру, 26, дата відкриття 29.09.2018 р., дата закриття 12.12.2018 р.

Згідно Листа Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 03.05.2019 №353/01-20/14в (том 1, а.с.17) … ТОВ «Брот» надано дозвіл (ордер) на проведення земляних робіт для прокладання водопроводу на вул. Миру,26 … згідно топографічної зйомки земельні роботи для прокладання водопроводу починались з вул. Миру,26 та проходили повз будинки по вул. Миру, 30,32 , 34, 38,40.

Відповідно до Довідки КП «Івано-Франківськводоекотехпром» від 04.10.2019 року №75.1/1406 (том 1, а.с.132) водопровідна мережа Ду160мм по вулиці Миру від будинку №26 до вулиці Дучимінської на балансі КП «Івано-Франківськводоекотехпром» не перебуває. Водопровід був збудований ОСОБА_3 і по даний час обслуговується цим забудівником.

Згідно наданих Позивачем Заказу-Наряду: ДН-003125 СТО «Авто-Кароліна» ФОП ОСОБА_4 від 06.11.2018 року (том 1, а.с.18) загальна вартість ремонтних робіт та запчастин складає 99 375,00 грн.

Відповідно до наданих квитанцій до прибуткового касового ордеру №6 106 та№6 112 від 06.11.2018 року (том 1, а.с.19-20) Позивачем сплачено на рахунок ФОП ОСОБА_4 суми у 50 000,00 грн. та 49 375,00 грн., а всього 99 375,00 грн.

Враховуючи зазначене, Позивач звернувся до суду про стягнення з винних осіб завданої матеріальної шкоди на ремонт транспортного засобу, а також моральної шкоди.

Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Як зазначено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Отже, для настання деліктної відповідальності відповідно до ст. 1166 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме:

а) наявність шкоди;

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди;

в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки необхідні для всіх випадків відшкодування шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа звільняється від відповідальності, якщо доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, підставою деліктної відповідальності є вина - психічне ставлення осудної особи до вчиненого неї протиправного діяння, а також до негативних наслідків, що настали в результаті такої поведінки або діяння.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

У частині першій статті 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Пунктом 4 частини 1 статті 9 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить:

компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів.

Вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг, вулиць населених пунктів, залізничних переїздів та технічних засобів організації дорожнього руху встановлює ДСТУ 3587-97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану», який є чинним від 01 січня 1998 року (далі - «ДСТУ 3587-97»).

Ці вимоги ДСТУ 3587-97 є обов`язковими.

Автомобільні дороги, вулиці і дороги населених пунктів та залізничні переїзди повинні на період їх експлуатації підтримуватися у справному стані і забезпечувати безпеку руху транспортних засобів та пішоходів.

Люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см (пункт 3.1.7 ДСТУ 3587-97).

Відповідно до пункту 2 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року (надалі - «Єдині правила»), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління «Укравтодору», а тих, що перебувають у комунальній власності, - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.

Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів (пункт 11 розділу 2 «Обов`язки і права власників дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій» Єдиних правил).

У постанові у справі № 639/2132/18 від 30 жовтня 2019 року Верховний Суд погодився з позицією, що кришка оглядового колодязя є елементом автомобільної дороги, який дозволяє безперервний, безпечний і зручний рух транспортних засобів» і є «елементом дорожнього об`єкта». Люки оглядових колодязів повинні відповідати вимогам ГОСТ 3634. Відхилення висотної позначки кришки люка відносно рівня покриття проїзної частини не повинно перевищувати 1,0 см (пункт 3.1.7 ДСТУ 3587-97).

Позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з даним цивільним позовом, покликався на протиправну бездіяльність відповідачів у дотриманні вимог щодо забезпечення безпечної експлуатації доріг та попередження учасників дорожнього руху про наявність перешкоди, як на підставу завданої йому матеріальної та моральної шкоди, вбачаючи саме в такій бездіяльності причинний зв`язок з власними збитками.

В самій позовній заяві Позивачем зазначено, що ним було вчинено наїзд на каналізаційний люк, кришка якого змінила своє положення і тим самим пошкодила транспортний засіб Позивача.

В ході судового розгляду справи представник Позивача покликався на те, що Позивач на своєму автомобілі наїхав на відкритий люк, який не був належним чином огороджений, кришка якого знаходилася у іншому місці.

При цьому, Суд наголошує на тому, що в рамках даної цивільної справи Позивач повинен довести наявність всіх елементів (складу правопорушення), які є підставою для настання деліктної відповідальності відповідачів, а саме:

а) наявність шкоди;

б) протиправна поведінка заподіювача шкоди;

в) причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача.

В контексті зазначеного Судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та, зокрема, з Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2019 року у справі №344/18207/18, 04 листопада 2018 року о 20 год. 10 хв. в м. Івано-Франківську по вул. Миру, 32, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Ленд Ровер», д.н.з. НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку та допустив наїзд на перешкоду, а саме металевий люк, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження.

Відтак, безпосередньо на місці події працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП про порушенням ним п.п. 2.3.б, 12.1 Правил дорожнього руху.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2019 року у справі №344/18207/18, яка набрала законної сили 01.03.2019 року, провадження в справі відносно притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі змісту мотивувальної частини постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2019 року у справі №344/18207/18 вбачається, що в судовому засіданні ОСОБА_2 , не визнаючи вину у вчиненні адміністративного правопорушення, посилався на те, що ним не спричинено шкоди іншим автомобілям чи будь-якому майну.

Відтак, закриваючи провадження у справі про адміністративне правопорушення, судом в мотивувальній частині Постанови Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2019 року у справі №344/18207/18 було зазначено, що «з матеріалів справи та пояснень ОСОБА_2 слідує, що його діями не спричинено пошкодження інших транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, докази про таке пошкодження в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, факт порушення ОСОБА_2 п.п.2.3б, 12.1 Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні».

Отже, зі змісту даної постанови вбачається, що фактично провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 було закрито судом у зв`язку з відсутністю доказів спричинення його діями пошкодження інших транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.

Факту встановлення інших обставин судом у справі №344/18207/18 зі змісту прийнятої за результатами її розгляду постанови не вбачається.

При цьому, у наявному в матеріалах справи плані-схемі ДТП, складеного працівником поліції (том 1, а.с.11), відображено відкритий люк та кришку люка у різних місцях (на відстані 7 м 80 см один від одного).

Зі змісту Рапорту поліцейського від 04.11.2018 року (том 1, а.с.12) випливає, що громадянин ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Land Rover, д.н.з. НОМЕР_1 , … здійснив наїзд на перешкоду, а саме на відкритий люк, який не був належним чином огороджений.

В той же час, Суд звертає увагу на те, що вказані документи - план-схема ДТП та рапорт працівника поліції складалися вже після самої ДТП та тільки зі слів ОСОБА_2 , оскільки даних будь-яких свідків в цих документах не міститься.

Працівників поліції було викликано на місце ДТП вже після її настання, а тому вони очевидцями безпосередньо самої події не були, зафіксувавши лише наявні обставини вже після ДТП.

При цьому, в поданій до суду позовній заяві ОСОБА_2 покликається на те, що ним було здійснено наїзд на каналізаційний люк, кришка якого змінила своє положення та пошкодила транспортний засіб.

Тобто між поясненнями ОСОБА_2 існують суттєві розбіжності.

При цьому, Суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази, і сторонами таких не надано, що за даним фактом (фактом неналежного утримання автомобільної дороги чи каналізаційного люка) складалися відповідні протоколи про адміністративне правопорушення щодо осіб, відповідальних за належне утримання відповідної частини автомобільної дороги, або відповідальних за належне утримання каналізаційного люка, зокрема, за ст. 140 КУпАП.

Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що до моменту наїзду автомобіля ОСОБА_2 каналізаційний люк не був закритий кришкою у відповідності до пункту 3.1.7 ДСТУ 3587-97.

Суд беззаперечно погоджується з поясненнями представника Позивача про те, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу і така помилка не може виправлятися за рахунок особи, якої вона стосується, однак така позиція не звільняє позивача у справі про відшкодування шкоди від обов`язку доведення за допомогою належних засобів доказування самого факту протиправної поведінки заподіювача шкоди, як однієї з умов відшкодування такої шкоди.

При цьому, зі змісту Акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 04.11.2018 року, складеного працівником поліції (том 1, а.с.13) вбачається, що експлуатаційний стан обстеженої ділянки не відповідає вимогам ДСТУ 3587/97 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги, вулиці та залізничні переїзди. Вимоги до експлуатаційного стану» за такими показниками: осідання від розкопок, тріщини. Огородження проведення ремонтних робіт відсутнє на всій протяжності розкопки, а саме близько 15м. Дорожні знаки, які попереджають про виконання робіт, присутні.

Аналогічні дані містяться і в Акті обстеження вулично-шляхової мережі від 05.11.2018 року.

При цьому, Суд зауважує на те, що як зі змісту вищевказаних актів обстеження, так і з наявної в матеріалах справи план-схеми ДТП, вбачається присутність у даному місці дорожніх знаків, які попереджають про виконання робіт:

1.3.7. - Дорожні роботи

3.29. - Обмеження максимальної швидкості (Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові).

Вказана обставина не знайшла свого аналізу (визнання чи заперечення) у правовій позиції Позивача в даній справі.

При цьому, зафіксовані у Акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 04.11.2018 року осідання від розкопок, тріщини обстежуваної ділянки не є підставою завдання шкоди Позивачу, оскільки не є причиною ДТП за посиланнями Позивача (причиною, за його твердженнями, є наїзд на каналізаційний люк).

Суд також звертає особливу увагу на те, що у Акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 04.11.2018 року відсутні відомості про неналежне закріплення кришки оглядового колодязя, чи взагалі її відсутність на потрібному місці.

Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які експертні висновки, які би давали Суду можливість дослідити механізм утворення пошкоджень транспортного засобу Позивача, зафіксованих у план-схемі ДТП, з огляду на його посилання на наїзд на відкритий каналізаційний люк (тобто без кришки).

В рамках даної справи Суд не може давати оцінку факту відсутності пошкодження коліс автомобіля ОСОБА_2 внаслідок наїзду на відкритий каналізаційний люк, однак констатує відсутність таких пошкоджень.

Отже, Судом встановлено, що на місці розміщення каналізаційного люку було встановлено дорожні знаки: 1.3.7. - Дорожні роботи, та 3.29. - Обмеження максимальної швидкості (Забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові).

Доказів на підтвердження того, що в разі дотримання вимог вказаних дорожніх знаків, а також виконання вимог Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - «Правила дорожнього руху»), Позивач не мав можливості уникнути наїзду на каналізаційний люк, як і доказів неналежного стану даного каналізаційного люка та недотримання вимог відповідного ДСТУ при його розміщенні, Позивачем Суду не надано.

При цьому, згідно пункту 2.3.б Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Відповідно до пункту 12.2 Правил дорожнього руху у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги.

У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (пункт 12.3 Правил дорожнього руху).

Стосовно доводів Позивача про відсутність огорожі місця проведення ремонтних робіт, Суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до пункту 15.2 Правил благоустрою міста Івано-Франківська, затверджених Рішенням Івано-Франківської міської ради від 02.05.2018р. № 106-19 (http://www.namvk.if.ua/dt/235203/):

Виконання земельних (ремонтних) робіт, пов`язаних з порушенням об`єктів благоустрою здійснюється їх замовником (виконавцем, з яким замовник уклав угоду) з дотриманням наступних умов, зокрема:

11.5.1.Дозвіл (ордер) повинен постійно знаходитись на місці проведення робіт у відповідальної особи.

11.5.2. Виконавець робіт, який здійснює будівельні (ремонтні) роботи, зобов`язаний до їх початку огородити місце розкопування стандартними бар`єрами. При розкопуванні покриття на проїжджій частині доріг, тротуарах, площах, інших пішохідних зонах та зонах руху транспорту, огородження має бути яскраво червоного кольору з білими полосами, виготовлене з металу, твердого пластику або іншого подібного матеріалу, має кріпитись нерухомо з секцій по периметру розкопки.

Місце розкопки має бути огороджене по периметру даними стандартними елементами до завершення робіт по відновленню розритого покриття.

Також місце проведення розкопки має бути оснащене попереджувальними знаками стандартного типу на спеціальних тимчасових стійках.

У випадку проведення розкопки на проїжджій частині, додатково до знаків, може бути наклеєна тимчасова розмітка жовтого кольору, а також встановлені попереджувальні ліхтарі.

Отже, чинним підзаконним нормативно-правовим актом передбачено обов`язок виконавця земельних (ремонтних) робіт, пов`язаних з порушенням об`єктів благоустрою, огородити місце розкопування стандартними бар`єрами.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що 04.11.2018 року (час ДТП) на відповідному відрізку дороги, де сталося ДТП, здійснювалися будівельні (ремонтні) роботи.

В спірних правовідносинах Позивачем було здійснено наїзд на відповідний елемент дороги, а саме каналізаційний люк, законність існування якого не ставиться Позивачем під сумнів.

При цьому, Суд зауважує на те, що у даному місці були встановлені дорожні знаки, вимоги яких були обов`язковими для виконання Позивачем, як водієм транспортного засобу.

Крім того, Суд повторно акцентує увагу на тому, що з приводу будь-яких можливих порушень порядку утримання ділянки дороги чи каналізаційного люку жодних протоколів про адміністративне правопорушення, зокрема, за ст. 140 КУпАП не складалось, оскільки такі відомості в матеріалах справи відсутні.

Частинами 1-4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Так, статтею 81 ЦПК України встановлено правила обов`язку доказування і подання доказів в цивільній справі.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 5 вказаної статті визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).

Згідно ж з частиною 7 статті 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

В ході розгляду даної цивільної справи Позивачем не доведено факту протиправності дій кожного із відповідачів, так і причинного зв`язку між такими діями і завданою Позивачу матеріальною шкодою.

Крім того, безпідставними є позовні вимоги до Відповідача 2 - КП «Івано-Франківськводоекотехпром», як до балансоутримувача каналізаційного люка, оскільки відповідно до Довідки КП «Івано-Франківськводоекотехпром» від 04.10.2019 року №75.1/1406 (том 1, а.с.132) водопровідна мережа Ду160мм по вулиці Миру від будинку №26 до вулиці Дучимінської на балансі КП «Івано-Франківськводоекотехпром» не перебуває. Водопровід був збудований ОСОБА_3 і по даний час обслуговується цим забудівником.

За таких обставин Суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь Позивача матеріальної шкоди у розмірі 99 375,00 грн.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Оскільки позовна вимога про стягнення на користь Позивача моральної шкоди є похідною від вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, Суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні з підстав необґрунтованості та недоведеності Позивачем як протиправності дій відповідачів, так і причинного зв`язку між такими діями і завданою Позивачу шкодою, в тому числі і моральною.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 22, 23, 1166, 1187 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 9, 16, 24 Закону України «Про дорожній рух», п.п. 2.3.б, 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху, п. 15.2 Правил благоустрою міста Івано-Франківська, затверджених Рішенням Івано-Франківської міської ради від 02.05.2018р. № 106-19, керуючись ст.ст. 82, 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до КП «Муніципальна дорожня компанія», КП «Івано-Франківськводоекотехпром», ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Брот» про відшкодування майнової шкоди в розмірі 99 375,00 грн. та моральної шкоди в розмірі 15 000 грн., - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 12 березня 2021 року.

Суддя Домбровська Г.В.