Справа № 297/1057/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 березня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ФАЗИКОШ Г.В., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 297/1057/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду від 15 липня 2020 року, повний текст якого складено 20 липня 2020 року, головуючий суддя Фейір О.О., -

встановив:

ОСОБА_1 04.06.2019 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мотивуючи таким.

06.05.2019 падав дощ і коли він зупинився дружина позивача ОСОБА_4 пішла в кінець їхнього городу, розташованого по АДРЕСА_1 , де на прив`язі випасалися дві їхні кози. Виявилося, що на прив`язі залишилася лише одна коза і від неї втікав чужий собака, а десь за 20 м звідти була інша коза, яку розгризали дві чужі собаки. На крик дружини позивача прибіг їхній син ОСОБА_5 , вони підійшли ближче, але собаки накинулися на жінку, вона була змушена відбиватися палицею. Після того, як собаки втекли, було виявлено, що одна коза була поранена від укусів собак, а інша загинула.

Про цей випадок позивач повідомив сільську раду і поліцію. У селі він впізнав трьох собак. Власниця одного собаки компенсувала позивачу 1000,00 грн за загиблу козу, а власники двох інших собак ОСОБА_2 і ОСОБА_3 відмовилися компенсувати завдану шкоду.

Завдана шкода полягає у вартості втраченої кози. За інформацією вебсайту olx.ua вартість кози становить 3000,00 грн. Окрім цього, позивач сплатив 600,00 грн ветеринару ОСОБА_6 за лікування кози, яка вижила.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Посилаючись на ці обставини, позивач ОСОБА_1 просив стягнути на його користь із відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1300,00 грн з кожного в якості відшкодування завданої шкоди.

Рішенням Берегівського районного суду від 15.07.2020 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності щодо належності собак, які загризли козу, відповідачам, а також щодо заявленого до відшкодування розміру шкоди.

Позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мензак Ю.Ю., оскаржив рішення суду як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Наводить у скарзі такі доводи.

Суд першої інстанції всупереч заявленому позивачем клопотанню не допитав його як свідка, водночас у клопотанні про такий допит не було відмовлено.

Суд неповно відобразив у рішенні суть показань свідка ОСОБА_5 , який пояснював, що прослідкував за собаками, один з яких пішов до двору ОСОБА_2 , а іншого він упізнав як собаку належну ОСОБА_3 . Свідок ОСОБА_4 повідомила суду, що впізнала собак, які належать відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Цим були доведені обставини заподіяння шкоди саме собаками відповідачів.

Даючи оцінку наявним у справі доказам, суд врахував пояснення відповідачки ОСОБА_3 , яка стверджувала, що в день інциденту її собаки знаходилися в дворі, але при цьому не взяв до уваги пояснення відповідачки в іншій частині про те, що її собаки не прив`язані і виходять побігати, в тому числі, туди, де випасалися кози позивача. До того ж, пояснення сторони не є доказом.

Дії суду суперечливі, оскільки він не врахував показання свідка ОСОБА_4 , яка, на думку суду, може бути заінтересованою в результаті справи, однак, врахував пояснення відповідачки ОСОБА_3 . Показання свідка ОСОБА_5 не враховані без наведення мотивів для цього.

Письмова заява відповідача ОСОБА_2 , яка була врахована судом, теж не є доказом у справі. Так само не є доказами письмові заяви гр-н ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які, крім того, не відповідають дійсним обставинам і належність підписів на заявах цим громадянам не підтверджена.

Щодо розміру завданої шкоди, то позивачем був наданий доказ щодо орієнтовної вартості кози, яка загинула, і цей доказ мав бути підкріплений показаннями позивача як свідка. На лікування кози, яка залишилася живою, позивач витратив 600,00 грн.

Сторона просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

У відзиві на апеляцію відповідач ОСОБА_2 вказує на обґрунтованість і законність рішення суду першої інстанції. Зазначає, зокрема, про недоведеність обставин щодо впізнання собак позивачем, відсутність доказів на підтвердження розміру завданої шкоди, про відсутність пропозиції позивача про відшкодування шкоди. У адресованій апеляційному суду заяві про розгляд справи в його відсутність відповідач зазначає, що вимоги скарги не визнає, оскільки його собака не міг завдати шкоди.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, які будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи не з`явилися в судові засідання тричі, відповідач ОСОБА_2 заявою від 22.02.2021 просив розглянути справу за його відсутності, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог та з наведених ним підстав, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 12, 13, ст.ст. 43, 44, 49, 76-83 ЦПК України:

цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, в тому числі, із заподіяння шкоди;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором.

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням, знищенням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач (ст.ст. 11-16, 22, 1166 ЦК України).

Тварини є особливим об`єктом цивільних прав; на них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом; правила поводження з тваринами встановлюються законом (ст. 180 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з … утриманням службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб;

шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право …) володіє … об`єктом, використання … або утримання якого створює підвищену небезпеку;

особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ст. 1187 ч.ч. 1, 2, 5 ЦК України).

Отже, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, в тому числі, утриманням собак, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Перелік видів джерел підвищеної небезпеки, зазначений у частині 1 статті 1187 ЦК України, не є вичерпним.

Закон України «Про захист тварин від жорстокого поводження» поширюється на відносини, що виникають у зв`язку з утриманням тварин та поводженням із ними фізичних та юридичних осіб (ст. 3 ч. 1), і передбачає, зокрема, що:

поводження з тваринами ґрунтується на принципі утримання і поводження з домашніми тваринами без мети заподіяння шкоди як оточуючим, так і самій тварині (ст. 4);

фізичні … особи, які утримують домашніх тварин, зобов`язані … не допускати порушень прав і законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин (ст. 9 ч. 8);

шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує (ст. 12 ч. 4).

Зважаючи на презумпцію вини заподіювача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, водночас обов`язок доказування факту заподіяння відповідачем шкоди, розміру спричиненої шкоди покладається на особу, якій спричинено шкоду.

Встановлено та ніким не заперечується, що позивач ОСОБА_1 із сім`єю проживає в АДРЕСА_1 та мав у власності двох кіз, одну з яких 06.05.2019 під час випасання на прив`язі на городі загризли собаки, а іншу поранили.

Відповідно до правової позиції та обґрунтування позивача, серед трьох собак, яких він впізнав у селі як таких, що напали на кіз, один собака належав мешканцю будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , а один мешканці будинку АДРЕСА_3 ОСОБА_3 .

На підтвердження доводів позову позивач клопотав про свій допит як свідка, а також по допит дружини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 1-3). У судовому засіданні 15.07.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були приведені до присяги та допитані як свідки (а.с. 32-37) і показали однозначно, що впізнали серед собак, які загризли козу, одного, який належить відповідачу ОСОБА_2 , і одного, який належить відповідачці ОСОБА_3 .

З приводу заподіяння шкоди ОСОБА_9 звертався до органу поліції з метою притягнення винних до відповідальності, на що отримав відповідь Берегівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області від 21.06.2019 № 4384/106/27/1-2019 про відсутність за встановлених обставин ознак кримінального правопорушення, оскільки з факту вбачаються цивільно-правові відносини (а.с. 4).

Відповідач ОСОБА_2 причетність свого собаки до інциденту заперечував, посилався на те, що належний йому собака постійно прив`язаний у дворі і не міг загризти козу. На підтвердження своєї позиції відповідач надав лише свою письмову заяву від 07.07.2020 і письмові заяви сусідів на прізвище ОСОБА_7 ( АДРЕСА_4 ) і ОСОБА_8 ( АДРЕСА_5 ) про те, що собака відповідача постійно утримується на прив`язі в дворі та не залишає його (а.с. 24-26). У судове засідання 15.07.2020 відповідач ОСОБА_2 не з`явився.

Причетність свого собаки до заподіяння шкоди заперечувала й ОСОБА_3 , пояснювала, що її собака в день, коли була загризена коза, знаходилися на подвір`ї.

На підставі ухвали апеляційного суду від 07.12.2020 про витребування доказів (а.с. 76-77) до апеляційного суду при листі від 29.12.2020 № 10513/106/27/1-2020 з Берегівського відділу поліції ГУ НП в Закарпатській області надійшла копія матеріалів перевірки за заявою ОСОБА_9 (довідка від 21.06.2019 № 4384/106/27/1-2019).

З цих матеріалів убачається, що:

ОСОБА_9 будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України за завідомо неправдиве повідомлення про вчинення злочину в заяві від 05.06.2019 повідомив про вказаний вище інцидент, що стався 06.05.2019, та про належність одного з собак ОСОБА_2 , а іншого ОСОБА_10 ( АДРЕСА_3 ), при цьому, розмір завданої шкоди оцінював приблизно у 2500,00 грн;

відповідні обставини зафіксовані і в поясненні ОСОБА_9 від 05.06.2019, а також у поясненні ОСОБА_4 від 20.06.2019;

ОСОБА_2 20.06.2019 надав пояснення про те, що належний йому собака постійно знаходиться на прив`язі в дворі та не міг загризти козу;

ОСОБА_3 20.06.2019 надала пояснення про те, що по АДРЕСА_5 проживає з чоловіком ОСОБА_11 , має двох собак, стверджувати, чи міг її собака загризти козу позивача вона не може, оскільки цього не бачила, в той день ішов дощ, вона була вдома, собаки постійно знаходилися на подвір`ї, але не були прив`язані, на вулицю їхні собаки не виходять, однак виходять ззаду городу;

листом від 28.05.2019 № 202 Виконком Верхньореметівської сільської ради зажадав від ОСОБА_3 вжиття заходів щодо належного тримання домашніх тварин.

Пред`явлений до стягнення розмір шкоди (по 1300,00 грн з кожного з відповідачів) позивач визначив виходячи з вартості кози у 3000,00 грн, на доказ чого подав інформацію з вебсайту olx.ua за 02.12.2019 про вартість кіз, які продаються в с. Жуківка Київської області (а.с. 7), а також із суми у 600,00 грн, сплаченої ветеринару ОСОБА_6 за лікування кози, яка вижила.

Наведене приводить апеляційний суд до таких висновків.

Беручи до уваги принцип змагальності цивільного процесу, слід констатувати, що факт заподіяння шкоди позивачу ОСОБА_1 внаслідок загибелі належної йому кози через те, що її загризли собаки, які належать відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , встановлений і доведений.

Сторона позивача надала належні, допустимі та достатні щодо цього докази, достовірність яких не була спростована відповідачами у належний процесуальний спосіб. Показання свідків (дружини і сина позивача) в сукупності з поясненнями позивача та наявними матеріалами справи достатньою мірою підтверджують відповідні обставини. Власне і сам позивач подав правоохоронному органу заяву відповідного змісту будучи попередженим про кримінальну відповідальність за її завідому недостовірність.

Сам по собі факт родинних стосунків позивача і свідків не може слугувати достатньою та обґрунтованою підставою для відхилення відповідних показань. Показання можуть бути відповідним чином оцінені, в тому числі, можуть не братися до уваги, якщо будуть встановлені інші обставини, які ставлять під обґрунтований сумнів такі показання, якщо ці показання будуть спростовані іншими належними та допустимими доказами тощо. Таких обставин у справі немає, і, крім того, слід враховувати, що саме відповідачам належало доводити відсутність їхньої вини в заподіянні шкоди, чого вони не зробили. Письмові заяви сусідів відповідача ОСОБА_2 в силу положень ст.ст. 69, 76-80, 90, 95, 230, 233, 235 ЦПК України не є ані показаннями свідків, ані письмовими доказами, тому не можуть безпосередньо підтверджувати певні факти і обставини, проте, могли бути підставами для вирішення за наявності відповідних клопотань питання про допит осіб як свідків щодо відомих їм обставин. Клопотань із цього приводу відповідач ОСОБА_2 не заявляв. Так само не є власне доказами і самі лиш пояснення відповідачів.

Поряд із цим, позивач не виконав свого обов`язку доказування розміру завданої йому відповідачами шкоди, що суд першої інстанції констатував правильно. Роздруківка з сайту в мережі Internet щодо вартості кози невідомої породи, невідомого віку, в Київській області станом на грудень 2019 року не є належним і допустимим доказом щодо розміру завданої майнової шкоди. У справі немає даних про наявність для позивача перешкод одержати офіційні дані щодо вартості (ціни) кози, яка загинула, у Берегівському районі Закарпатської області на день заподіяння шкоди, як, власне, немає й будь-яких даних про козу як про тварину, об`єкт права власності (порода, вік, вага тощо). Мають місце і суттєві розбіжності щодо оціненої позивачем шкоди станом на час звернення до правоохоронних органів і до суду. Щодо сплати коштів ветеринару за лікування пораненої кози в справі немає будь-яких фактичних даних і доказів.

За таких обставин суд першої інстанції не мав передбачених законом фактичних і процесуальних підстав для задоволення позову щодо відшкодування належним чином встановленої майнової шкоди, чого інші обставини (доведеність факту заподіяння шкоди та неспростованість відповідачами їхньої вини в цьому) не усувають. Рішення суду про відмову в позові саме через недоведеність розміру відшкодування правильне як таке і щодо цього доводи апеляції його не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, для скасування якого із задоволенням позову за апеляцією позивача ОСОБА_1 законних підстав немає, залишити без змін. Від сплати судового збору позивач звільнений з підстави, передбаченої ст. 5 ч. 1 п. 9 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 8).

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Берегівського районного суду від 15 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 15 березня 2021 року.

Судді