Справа № 465/5759/20 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/811/3592/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ванівського О.М., Крайник Н.П.

при секретарі Ждан К.О.

з участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Об`єднанн співвласників багатоквартирного будинку «Стрийська підкова» про усунення перешкод у користуванні сходовою площадкою та спільною ванною шляхом демонтажу самочинної стіни на сходовій площадці,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні сходовою площадкою та спільною ванною шляхом демонтажу самочинної стіни на сходовій площадці.

Крім цього, позивачка подала заяву про забезпечення позову по вказаній справі, в якій просить заборонити відповідачці ОСОБА_3 здійснювати будівельно-монтажні чи оздоблювальні роботи в приміщенні спільної ванни на 4 поверсі будинку АДРЕСА_1 та на сходовій площадці 4 поверху будинку АДРЕСА_1 та заборонити реєстрацію за відповідачкою, ОСОБА_3 , право власності на будь-які приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , стверджуючи, що не вжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів його, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року заяву позивачки про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено відповідачці ОСОБА_3 здійснювати будівельно-монтажні чи оздоблювальні роботи в приміщенні спільної ванни на 4 поверсі будинку АДРЕСА_1 та на сходовій площадці 4 поверху будинку АДРЕСА_1 .

Виконання ухвали доручено Франківському відділу Державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвалу суду оскаржила ОСОБА_3 . Вважає ухвалу суду незаконною. Стверджує, що оскаржуваною ухвалою порушено її право приватної власності. Звертає увагу на тотожність між вжитими заходами забезпечення позову та позовними вимогами. Вважає, що проведення нею будівельно-монтажних робіт не створює загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову. В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року та ухвалити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника на спростування доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд виходив з тих обставин, що між сторонами дійсно існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, а також, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачці ОСОБА_3 здійснювати будівельно-монтажні чи оздоблювальні роботи в приміщенні спільної ванни на 4 поверсі будинку АДРЕСА_1 та на сходовій площадці 4 поверху будинку АДРЕСА_1 буде достатнім та ефективним способом забезпечення позову.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як роз`яснено п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Завданням забезпечення позову є негайне вжиття заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки, безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно, заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Судом встановлено, що предметом спору є спір щодо усунення перешкод у користуванні сходовою площадкою 4 поверху будинку АДРЕСА_1 та спільною ванною на цьому ж поверсі в згаданому будинку, а також відновлення попереднього становища до самочинного будівництва.

З наведеного слідує, що між сторонами, дійсно виник спір щодо користування вищезгаданою сходовою кліткою і спільною ванною.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що за вказаних обставин, суд дійшов вірного висновку про те, що наведене обґрунтування є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову вжитих судом в оскаржуваній ухвалі, а обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами, а тому суд правильно вказав, що такі заходи слід вжити з метою запобігання можливого утруднення виконання рішення суду.

Що ж до покликання скаржника на те, що вжиті заходи забезпечення позову є тотожними із позовними вимогами, слід зазначити, що таке не відповідає дійсності, оскільки позивачка в заявленому позові просить усунути перешкоди у користуванні спірною сходовою площадкою та спільною ванною шляхом демонтажу самочинної стіни на сходовій клітці, в той час, як вжитими заходами забезпечення позову лише заборонено відповідачці ОСОБА_3 здійснювати будівельно-монтажні чи оздоблювальні роботи в приміщенні спільної ванни на 4 поверсі будинку АДРЕСА_1 та на сходовій площадці 4 поверху будинку АДРЕСА_1 .

Покликання скаржника на те, що через вжиті заходи забезпечення позову будуть порушені її інтереси, відбудуться незворотні дії, утворяться тріщини в стінах, а також відбудеться їх руйнування, не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтовано висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову на даній стадії цивільного процесу, що відповідає положенням ч. 2 ст.149 ЦПК України.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник