Справа № 638/2497/20
Провадження № 2/638/2776/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року суддя Дзержинського районного суду міста Харкова Семіряд І.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання забезпечити житлом, -

встановив:

Позивач звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з зазначеним позовом.

Суддя, дослідивши матеріали позовної заяви приходить до наступного:

Звертаючись до суду з зазначеним позовом позивач зазначає, зареєстроване місце проживання відповідача АДРЕСА_1 .

За відомостями Реєстру територіальної громади м. Харкова відповідач ОСОБА_2 дійсно зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно адміністративно - територіального поділу вул. Каширська віднесено до Новобаварського району м. Харкова.

Згідно ч.1 ст. 30 ЦПК України - Позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Проте, зазначена норма закону не може бути застосована, оскільки позивач заявляє вимогу про забезпечення житлом, без зазначення адреси житлового приміщення або надати грошові кошти для купівлі житла.

В позові позивач посилається на норми ЗУ «Про захист прав» споживачів.

Ч. 5 ст. 28 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з листом ВСУ від 01.02.2013 "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)", враховуючи, що окремі види правовідносин за участю споживачів регулюються й спеціальними законами України (наприклад, страхування, перевезення, фінансові послуги, житлово-комунальні послуги тощо), Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується в частині, не врегульованій спеціальним законом.

З заявлених позивачем вимог вбачається, що вони не є похідними від кредитного договору чи договору іпотеки.

Виходячи з наведеного, суддя приходить до висновку, що позивач не може бути визнаний споживачем в розумінні ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", а на спірні правовідносини між сторонами не розповсюджуються норми ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Таким чином, зазначений спір повинений бути вирішений в суді за загальними правилами підсудності, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, у Жовтневому районному суді м. Харкова.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За таких обставин, відповідно до ст. 31 ЦПК України, дану позовну заяву необхідно передати за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

Відповідно до ч.1ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 30, 31,32 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання забезпечити житлом передати на розгляд Жовтневого районного суду м. Харкова.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 15-ти днів з дня її з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

СУДДЯ: Семіряд І.В.