Єдиний унікальний номер: 448/284/21
Провадження № 2/448/328/21
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
19.03.2021 року м. Мостиська
Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Гіряк С.І.,
за участю секретаря судового засідання Крив`як О.В.,
розглянувши відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу:
за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )
Шегинівської сільської ради Львівської області (місцезнаходження: с.Шегині, Львівська обл.);
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (місце проживання: с.Циків, Яворівського району Львівської області)
третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:
вимоги позивача: про визнання осіб такими, що втратили право на частку у майні колишнього колгоспного двору та про визнання права власності на майно,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 не з`явився,
представник відповідача - Шегинівської сільської ради Яворівського району не з`явився,
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , не з`явились,
представник третьої особи - Мостиської державної нотаріальної контори не з`явився,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:
І. Короткий виклад обставин справи:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи «колгоспний двір».
Зазначає, що згідно погосподарських книг за 1988-1991 роки за вказаною адресою значились зареєстрованими ОСОБА_6 (голова двору), він (позивач ОСОБА_1 ), а також відповідачі по справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 .
Стверджує, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 станом на 1991 рік значилися лише зареєстрованим за даною адресою, проте проживала за іншою адресою у тому ж таки населеному пункті, не вели спільного господарства по АДРЕСА_1 та відповідно втратили право на частку у майні даного колгоспного двору.
Вважає, що членами колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , був він ( ОСОБА_1 ). та його мати ОСОБА_6 і кожному з них відповідно належало по 1/2 ідеальній частині вказаного будинковолодіння.
Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його (позивача) мати ОСОБА_6 , котра за життя своїм майном розпорядилася, склавши в його, позивача користь заповіт. Належне спадкодавцю ОСОБА_6 майно, в тому числі 1/2 частку в спірному житловому будинку, фактично успадкував саме він (позивач). Факт прийняття ним спадщини стверджується постійним проживанням зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час її смерті.
Стверджує, що з метою оформлення своїх спадкових справ звертався до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва на зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами нотаріус йому відмовив через відсутність на такий правовстановлюючих документів.
З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 такими, що втратили право на частку у майні колишнього колгоспного двору - будинковолодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ним, позивачем, право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в цілому, зокрема на 1/2 частку такого як належну йому частку в колгоспному дворі, 1/2 частку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері
ОСОБА_6 . Заяви (клопотання) учасників справи:
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, проте, подав до суду заяву, в якій просить суд справу розглянути у його відсутності та зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Представник відповідача Шегинівської сільської ради Львівської області у судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій не заперечує проти позову та просить суд розглянути справу без його участі.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, проте подали спільну заяву, в якій зазначили, що визнають позовні вимоги ОСОБА_1 та просять розглядати справу у їх відсутності. У вказаній заяві зазначили, що у спірному будинку ніколи не проживали, не вели з головою домогосподарства спільного побуту, проживали за іншою адресою, однак формально там були зареєстровані.
Третя особа представник Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок спадкової справи за №195/2012, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та просив розглядати дану цивільну справу у його відсутності.
ІІІ. Процесуальні дії у справі:
Ухвалою судді від 11.03.2021 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого.
ІV. Обставини справи, встановлені судом та Оцінка Суду:
У підготовчому судовому засіданні встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 , відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була ОСОБА_6 , а членом такого, як вважає суд: її син ОСОБА_1 . Зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 станом на 15.04.1991року, як вважає суд, не зберегли права на частку в майні даного колгоспного двору, оскільки кожен з них не приймав подальшої участі у веденні спільного домашнього господарства за вказаною адресою, що підтверджується письмовими заявами відповідачів та матеріалами справи.
Таким чином, приймаючи до уваги те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 визнали даний позов та не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору, будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребували по сьогоднішній день, суд вважає, що вони втратили частку в майні колишнього колгоспного двору за вказаною адресою.
Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.
Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.
Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , тобто кожен на 1/2 частину будинковолодіння по АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_6 .
До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця входило право на 1/2 ідеальну частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належало спадкодавцеві як члену колгоспного двору.
Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_6 за життя своїм майном розпорядилася, склавши в користь позивача ОСОБА_1 заповіт.
Позивач ОСОБА_1 у встановлені законом строк та порядку прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 . Факт прийняття ним спадщини стверджується постійним проживанням зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час її смерті, про що відомо із матеріалів спадкової справи, заведеної в Мостиській державній нотаріальній конторі.
Отже, після смерті ОСОБА_6 саме позивач ОСОБА_1 фактично став власником спірного житлового будинку в цілому (1/2 частина, що належала йому як члену колгоспного двору + 1/2 частина, яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_6 ).
При цьому, нотаріусом було відмовлено позивачу ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, належного спадкодавцеві ОСОБА_6 , - на спірний житловий будинок, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця ОСОБА_6 . Нотаріус роз`яснив позивачу ОСОБА_1 можливість реалізації права на спадкування вказаного майна в судовому порядку.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.
Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.
Отже, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння та належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» позивач ОСОБА_1 не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.
Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_6 ; копією спадкової справи за №195/2012, заведеної після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); копіями паспорта, свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 ; копіями паспортів відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 ; довідкою виконавчого комітету Шегинівської сільської ради Львівської області; копією технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 ; іншими матеріалами справи.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).
Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).
Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Оскільки у даному випадку питання про право позивача ОСОБА_1 на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.
Положеннями статей 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом і кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (статті 12 і 81);
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом частини другої статті 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.
V. Висновки Суду:
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.
Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі: визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 такими, що втратили право на частку у майні колишнього колгоспного двору - будинковолодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ; визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спірне майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (1/2 частина, що належала йому як члену колгоспного двору, + 1/2 частина, яку він успадкував в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_6 ).
VI. Розподіл судових витрат між сторона:
Виходячи із вимог ст.141 ЦПК України, суд вважає, що понесені позивачем ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору залишити за ним.
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, ст.200, ст.206, ст.ст.258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
1. Позов ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Львівської, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Мостиська державна нотаріальна контора: про визнання осіб такими, що втратили право на частку у майні колишнього колгоспного двору та про визнання права власності на майно, задовольнити повністю.
2. Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право на частку у майні колишнього колгоспного двору - будинковолодінні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .
3. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 ), право власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 .
4. Судові витрати зі сплати судового збору залишити за позивачем ОСОБА_1 ..
5. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХIII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.
6. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
7. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 19.03.2021 року.
Відомості щодо учасників справи:
ОСОБА_1 (місце проживання: с.Циків, Яворівський район, Львівська обл.); РНОКПП НОМЕР_1 ;
Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області (місце знаходження: с.Шегині, Яворівського району, Львівської області);
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: с.Циків, Яворівський район, Львівська обл.)
Суддя С.І. Гіряк
Рішення набрало законної сили:

«___» ______________ 20__ р.

Суддя С.І. Гіряк