Справа № 318/638/20
Провадження № 2/316/281/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.,

за участі секретаря судового засідання Журавльової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Енергодар, в порядку загального позовного провадження цивільну справу №318/638/20 за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Васильченко Алеся Євгенівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Кам`янсько Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про стягнення відсотків за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

23.03.2020 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Васильченко Алеся Євгенівна, звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кам`янсько Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якій просить суд стягнути грошову суму в розмірі 75000,00 грн. процентів за користування позикою за період з 20.09.2017 року по 20.03.2020 року та судовий збір в розмірі 840,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.08.2014 року між ним та ОСОБА_2 було укладено у простій письмовій формі договір позики, відповідно до умов якого відповідач взяла у позивача позику в розмірі 10000,00 грн. на строк з 16.08.2014 року по 16.12.2014 року, з виплатою щомісяця 5 відсотків від суми боргу в розмірі 500,00 грн. Сторони у договорі позики визначили, що, якщо ОСОБА_2 не поверне ОСОБА_1 позичені гроші у визначений строк, то вона сплачує проценти 5 відсотків від суми боргу за весь час прострочення. Окрім того, на тих же умовах договору відповідачкою отримано від позивача у борг 10000,00 грн. 29.08.2014 року та 30000,00 грн. 19.09.2014 року і зазначено у розписці, що загальна сума боргу складає 50000,00 грн. ОСОБА_2 добровільно борг не повернула та рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12.02.2018 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. суму боргу за договором позики, 90000,00 грн. процентів, 14000,00 грн. судових витрат по оплаті судового збору. Рішення набрало законної сили 15.03.2018 року. 19.04.2018 року старшим державним виконавцем Кам`янсько-Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області Серіковою В.В. прийнято постанову про відкриття провадження та 20.04.2018 року накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 . На виконання рішення суду, заборгованість за договором позики станом на 20.11.2020 року боржником не сплачено. Договір позики між сторонами не розірвано та не припинено, відповідач фактично продовжує користуватися позикою, грошовими коштами позивача отриманими за договором позики.

24.11.2020 року ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Васильченко Алеся Євгенівна, звернувся до суду з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути грошову суму в розмірі 95000,00 грн. процентів за користування позикою за період з 20.09.2017 року по 20.11.2020 року та судовий збір в розмірі 950,00 грн.

Ухвалою судді Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 10.04.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.23).

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 05.10.2020 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.37).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 13.01.2021 року прийнято до розгляду уточненні позовні вимоги, закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду (а.с.60).

У судове засідання сторони не з`явились.

Позивач, через канцелярію суду 17.02.2021 року, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі (а.с.68).

Представник позивача, через канцелярію суду 10.03.2021 року надав заяву про розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги просить задовольнити (а.с.73).

Відповідач через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, з позовними вимогами не згодна (а.с. 74).

Представник третьої особи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про слухання справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями про отримання судових викликів (а.с.42, 57, 64).

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1046 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 16.08.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 взяла у позивача у борг грошові кошти в сумі 10000,00 грн. на строк з 16.08.2014 року по 16.12.2014 року, з виплатою щомісяця 5 відсотків від суми боргу в розмірі 500,00 грн. На тих же умовах договору відповідачка отримала від позивача 29.08.2014 року 10000,00 грн., 19.09.2014 року 30000,00 грн., у зв`язку з чим загальна сума боргу за розпискою складала 50000,00 грн.(а.с. 8).

Із досліджених судом доказів, наданих позивачем вбачається, що відповідач зобов`язався повернути позику до 16.12.2014 року.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства .

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач, як на підставу виникнення у відповідача зобов`язання по сплаті відсотків за користування коштами посилався на договір позики, укладений між ним та відповідачем, на підтвердження існування якого надав до суду копію письмової розписки, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 отримала у нього грошові кошти на загальну суму 50000 грн. (а.с.8)

Вивчивши зміст розписки, на яку посилається позивач, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно отримала у відповідача грошові кошти на загальну суму 50000 грн., а саме: безпосередньо при складені розписки 16.08.2014 року 10000 грн., а також 29.08.2014 року 10000 грн. та 19.09.2014 року 30000 грн.

Крім того, відповідно до змісту наведеної розписки ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_1 грошові кошти на строк з 16.08.2014 року по 16.12.2014 року. Тобто, строк дії договору позики визначений в цій розписці та закінчується 16.12.2014 року.

Частинами 1 та 2 ст.14 ЦК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Отже, виходячи з вищевикладених положень ЦК України в укладеному між позичальником та позикодавцем договорі має бути обумовлено право позикодавця на отримання відсотків та відповідний такому праву обов`язок позичальника сплатити відсотки за користування позикою.

Право позикодавця нараховувати проценти передбачені договором позики припиняються після визначеного договором строку користування позикою.

Враховуючи викладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за позикою припинилося після спливу визначеного договором строку позики, а саме 16.12.2014 року.

Крім того, в зв`язку з тим, що ОСОБА_2 добровільно борг не повернула, позивач вимушений був звернутися до суду з позовною заявою.

Рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12.02.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було задоволено та було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50000,00 грн. суму боргу за договором позики, 90000,00 грн. процентів, 14000,00 грн. судових витрат по оплаті судового збору (а.с. 9-10).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що вказане судове рішення відповідачем не виконано.

04.04.2018 року Кам`янсько-Дніпровським районним суду Запорізької області по справі №318/2277/17 було видано виконавчий лист (а.с.11).

Постановою старшого державного виконавця Сєрікової В.В. від 20.04.2018 року було накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_2 (а.с.12).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки позивачем не подано вимог в частині стягнення суми втрат від інфляції за час прострочення заборгованості, а також трьох процентів річних від простроченої суми, а відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, звертаючись до суду з позовом про стягнення відсотків за договором позики, на підставі якого постановлено Кам`янсько-Дніпровським районним судом Запорізької області рішення від 12.02.2018 року про задоволення позову, позивач використав своє право на стягнення відсотків за користування коштами відповідно до договору позики.

Представником позивача будь-яких доказів наявності іншої природи правовідносин між позивачем та відповідачем, надано суду не було.

Доводи позивача, що відповідач зобов`язаний сплачувати відсотки за користування коштами і після того, як рішенням Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 12.02.2018 року задоволено позов, є необґрунтованими так як зазначені доводи не відповідають нормам діючого законодавства.

Зазначені висновки узгоджуються з Постановою Верховного суду від 03.10.2018 року справа №390/1875/16 провадження №61-19255 св 18, та Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку, що будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин справи, позивачем не надано, а обставини, на які позивач посилається, не є достатніми для висновку про наявність підстав для цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, отже відсутні підстави для задоволення позову у обраний позивачем спосіб.

Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.264, п.2 ч.5 ст.265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення.

Відповідно до вимог ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно частин 1 та 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 950 грн.

Проте, враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати розподілу та стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 13, 76, 81, 82-83, 89, 141, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Васильченко Алеся Євгенівна до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Кам`янсько Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про стягнення відсотків за договором позики відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О. М. Бульба