КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №755/15518/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.

Провадження №22-ц/824/13325/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми завдатку,-

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми завдатку, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 :

- грошові кошти, передані їй в якості завдатку, у розмірі 25 000 грн;

- додаткову суму у розмірі завдатку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України - 25 000 грн;

- суму, отриману представником відповідача у позивача на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, у розмірі 2 700 грн;

- втрачені позивачем у зв`язку із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, у розмірі 20 379 грн 28 коп.;

- моральну шкоду у розмірі 70 480 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 18 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості про вчинення правочину, а саме, купівлю-продаж котельні за суму 50 000 грн, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач власноручно склала розписку про отримання частини коштів у розмірі 25 000 грн.

Крім того, у розписці зазначила, що загальна сума правочину становить 50 000 грн.

Після отримання відповідачем суми завдатку у розмірі 25 000 грн її представник за довіреністю, ОСОБА_3 , отримав від ОСОБА_1 під розписку кошти у розмірі 2 700 грн для вчинення дій щодо переоформлення будівлі, які він витратив на виготовлення ТОВ «Терра-07» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під зазначеним об`єктом.

Відповідачем у подальшому не було вчинено жодної дії, спрямованої на фактичне виконання правочину, тобто фактичну передачу у власність позивача вказаної котельні.

Всі витрати, пов`язані з переоформленням та сплатою податків і зборів відповідно до норм чинного законодавства покладено на відповідача, будь-якої домовленості щодо їх сплати не було, про що свідчить розписка.

Відтак, враховуючи положення п. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 50 000 грн.

З метою досудового врегулювання спору нею була направлена на адресу відповідача претензія від 10 березня 2015 року з вимогою вчинити юридичні дії щодо переоформлення права власності на котельню або ж повернути завдаток і додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості, в іншому випадку повідомлялося про намір звернутися до суду.

Вказана претензія, а також вимога від 28 квітня 2015 року були отримані відповідачем, проте залишилися без будь-якого реагування.

Як пояснив представник відповідача ОСОБА_3 , жодних коштів на вчинення переоформлення права власності на вказаний об`єкт та права оренди на земельну ділянку, на якій він розташований, а також технічної документації як на об`єкт, так і на земельну ділянку відповідачем представнику надано не було, що в свою чергу не дає можливості виконання робіт щодо переоформлення таких документів.

Оскільки відповідачем не було повернуто кошти у розмірі 50 000 грн, тому вона має право на компенсацію матеріальних витрат від знецінення грошових коштів, внаслідок інфляційних процесів за період з 07 червня 2015 року по 28 лютого 2018 року, що становить 16 282 грн 28 коп., та 3% річних за вказаний період у розмірі 4 097 грн.

Крім того, протиправною поведінкою відповідача, що виразилась у неповерненні суми завдатку та уникненні виконання вимог п. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України, їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 70 480 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми завдатку задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму авансу в розмірі 25 000 грн, 3% річних в сумі 2 049 грн, інфляційні втрати в сумі 8 439 грн 41 коп. та судовий збір в сумі 551 грн 20 коп., а всього 36 039 грн 61 коп..

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що довіреністю від 18 грудня 2013 року ОСОБА_3 був уповноважений представляти інтереси ОСОБА_2 і мав право сплачувати вартість послуг за оформлення документів та подавати від її імені заяви для реалізації наданих йому повноважень, а тому висновок суду про відсутність повноважень на отримання будь-яких коштів, зокрема суми у розмірі 2700 грн, не відповідає обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сума в розмірі 25 000 грн, яка була отримана ОСОБА_2 , є авансовим платежем. Так, дана сума є завдатком, оскільки одночасно є способом платежу та способом виконання зобов`язання.

Посилається й на те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки будь-яка протиправна поведінка однієї особи по відношенню до іншої завдає такій особі моральних страждань.

Адвокат Литовка Ю.А. представник ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги у повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції було з`ясовано та досліджено всі обставини, допитано всіх свідків сторін та зроблено правильні висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення - котельні, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та розташована на земельній ділянці площею 0,4636 га, кадастровий номер земельної ділянки: :01:004:0110. (а.с. 48-49, 96 т. 1)

18 грудня 2013 року ОСОБА_2 складена розписка про те, що вона отримала від ОСОБА_1 25 000 грн в рахунок часткової сплати за котельню, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна сума продажу складає 50 000 грн. Решта грошей у сумі 25 000 грн буде передана у момент укладення договору купівлі-продажу котельні. (а.с. 4 т.1)

Довіреністю від 18 грудня 2013 року, яка посвідчена приватним нотаріусом Згурівського районного нотаріального округу Київської області Ківло І.В. та зареєстрована в реєстрі за № 3524, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 представляти її інтереси в усіх підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх форм власності, в т.ч. в органах бюро технічної інвентаризації, реєстраційній службі Згурівського районного управління юстиції в Київській області, у відділі Держземагентства Згурівського району Київської області, в органах нотаріату з питання підготування документів для продажу нежитлового приміщення - котельні, що розташоване по АДРЕСА_1 (а.с. 11 т. 1)

Відповідно до розписки від 20 грудня 2013 року ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_2 за довіреністю від 12 грудня 2013 року, отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 2 700 грн для вчинення дій з переоформлення котельні, зокрема, на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки під котельню, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , які необхідні для сплати ТОВ «Терра-07» для виконання робіт по виготовленню проекту з землеустрою під зазначеним об`єктом. Згідно наданої йому інформації ОСОБА_2 сума вказаних коштів буде врахована при виплаті невиплаченої частини коштів від ціни продажу котельні, що залишилася після передачі завдатку. (а.с. 12 т. 1)

25 грудня 2013 року між ТОВ «Терра-07» і ОСОБА_2 укладено Договір №311/13, згідно якого виконавець зобов`язується провести у зумовлений строк топографо-геодезичні, проектно-вишукувальні, камеральні та інші роботи по виготовленню, у встановленому порядку, документів на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для обслуговування котельні. Строк виготовлення документів становить 1 рік. (а.с. 10 т. 1)

Відповідно до Протоколу про договірну ціну від 25 грудня 2013 року до Договору №311/13 від 25 грудня 2013 року договірна ціна за виконання геодезичних, землевпорядних та камеральних робіт становить 2 700 грн. Вказана сума сплачена ОСОБА_2 за прибутковим касовим ордером №1889 від 27 січня 2014 року. (а.с. 9 т. 1, а.с. 108 т. 2)

ТОВ «Терра-07» був виготовлений проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 для обслуговування нежитлового приміщення (котельні), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47-81 т. 2)

10 березня 2015 року ОСОБА_1 склала претензію на ім`я ОСОБА_2 з вимогою або негайно вчинити юридичну дію з приводу переоформлення права власності на котельню яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу за суму 50 000 грн, при цьому всі платежі та податки пов`язані з переоформленням, у тому числі і з сумою послуг оцінювача та необхідних податків, що виникнуть при оцінюванні, повністю покладаються на ОСОБА_2 , або ж відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України повернути завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості, тобто загальна сума такого платежу становитиме 50 000 грн. В іншому випадку ОСОБА_1 буде змушена звернутися до суду про стягнення цієї суми з ОСОБА_2 . Вказана претензія була вручена відповідачу 16 березня 2015 року. (а.с. 5, 6 т. 1)

27 квітня 2015 року ОСОБА_1 склала на ім`я ОСОБА_2 вимогу, в якій повністю підтримує вимоги, що були зазначені у претензії, та вимагає надати письмову відповідь, в інакшому випадку буде змушена звернутися до суду. Вказана вимога була вручена відповідачу 07 травня 2015 року. (а.с. 7, 8 т. 1)

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За положеннями ст.205 ЦК України сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом першої інстанції встановлено, що розписка від 18 грудня 2013 року є одностороннім правочином ОСОБА_2 , який зафіксований у письмовій формі та спрямований на укладення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення - котельні.

За приписами ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що сума, отримана ОСОБА_2 у розмірі 25 000 грн, є завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року в справі №361/8331/18, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку не виконання зобов`язання.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто усної домовленості щодо купівлі-продажу нежитлового приміщення - котельні.

Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

За правилом ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що розписка від 18 грудня 2013 року не містить всіх необхідних умов, визначених законом для попереднього договору-купівлі продажу нежитлового приміщення, зокрема, вона складена у простій письмовій формі, нотаріально не посвідчена, не містить строку укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що кошти у розмірі 25 000 грн є авансовим платежем, який був отриманий ОСОБА_2 у рахунок попередньої оплати вартості нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 не було виконано свої зобов`язання щодо укладення договору-купівлі продажу котельні, а тому наявні підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 25 000 грн, які є авансовим платежем.

Відтак, відсутні підстави для стягнення 25 000 грн на підставі п. 2 ч. 1 ст. 571 ЦК України, інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на цю суму, оскільки суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 було сплачено 25 000 грн, які є авансом, а не завдатком.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про наявність підстав для стягнення з відповідача 2700 грн, переданих ОСОБА_1 представнику ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відповідно до розписки від 20 грудня 2013 року, оскільки довіреністю від 18 грудня 2013 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_3 сплачувати вартість послуг за оформлення документів, жодних повноважень на отримання ОСОБА_3 будь-яких коштів, в тому числі від ОСОБА_1 , вказана довіреність не містить.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що позивачем не було надано доказів на підтвердження заподіяння їй душевних страждань неправомірними діями відповідача, не зазначено у чому саме вони полягали, не підтверджено їх обсяг та тривалість.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який обґрунтовано їх спростував.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість рішення не впливають, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко