Єдиний унікальний номер 219/5995/20
Номер провадження 22-ц/804/702/21
Єдиний унікальний номер 219/5995/20 Головуючий у 1 інстанції Давидовська Т.В.
Номер провадження 22-ц/804/702/21 Доповідач Агєєв О.В..
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря судового засідання Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 219/5995/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменкова Євгенія Сергіївна, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року, ухваленого в м. Бахмут за головуванням судді Давидовської Т.В.

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2020 року до Артемівського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_2 , 1982 року народження, є донькою позивача та третьої особи. В лютому 2001 році позивач захворіла на грип, що спровокувало пізніше розлад у психічному стані відповідача. 10 червня 2006 року відповідач уклала шлюб з ОСОБА_4 від якого у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Даний шлюб із-за прогресивної хвороби відповідача не склався і 15 травня 2007 року рішенням Дебальцівського міського суду Донецької області від 12.04.2007 року був розірваний. Дитина - ОСОБА_5 , залишився проживати з відповідачем ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько неповнолітнього і в той же час, стан здоров`я відповідача погіршувався, що призвело до лікування її у психіатричній лікарні. Зазначає, що стан позивача постійно депресивний, її дратує будь-який звук, тобто, з поважних причин відповідач стала мало приділяти уваги своєму сину ОСОБА_6 . Відповідно до довідки МСЕК ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи за загальним захворюванням. Вказує, що у неповнолітньої дитини ОСОБА_5 окрім матері і бабусі позивача з дідусем інших близьких родичів не має, приймаючи до уваги тяжку хворобу його матері, позивач зі своїм чоловіком прийняли рішення про проживання онука з ними з квітня 2019 року, на що відповідач ніяк не відреагувала. Враховуючи, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, відвикла від сина за час перебування його у позивача, не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавиться інтересами, життям сина, та з урахуванням думки неповнолітнього ОСОБА_6 , позивач просить позбавити батьківських прав відповідача відносно її неповнолітнього сина.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменкова Є.С., подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позиція суду не ґрунтується на законі, реальних доказах, і взагалі не враховує основні інтереси дитини. На її думку суд першої інстанції прийняв доводи відповідачки яка висловила бажання приймати участь у житті дитини, дбати про неї, не втрачати сімейного зв`язку. Суд прийшов до помилкового висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки у даному випадку є недоцільним, бо вся ситуація - це збіг життєвих обставин, які склалися навколо відповідачки: душевна хвороба, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Послалась на практику Європейського суду з прав людини, який зауважує, що при розгляді справ даної категорії необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими і потрібно враховувати як у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Посилання суду на той факт, що відповідачка має хворобу і внаслідок цього вона не може виконувати своїх обов`язків відносно сина - це лише припущення, бо сама відповідачка у відзиві на позовну заяву вказує, що вона не визнана у судовому порядку недієздатною, вона постійно контролює свій стан здоров`я, своєчасно проходить обстеження, але щоденно не піклується про сина, отримує окремо пенсію на сина, але 2 рази на рік може купити з неї лише цукерки синові, вона вільно переміщується з м. Світлодарськ до м. Бахмут для укладення договору з адвокатом, проте до сина, який знаходиться в сусідньому населеному пункті смт. Луганське (пішки можна дійти з м. Світлодарськ) у неї не має часу приїхати, дійти, тощо. Її (відповідача) взагалі не турбує, що хлопець росте і йому потрібна одежа, що дитина хворіє, та їй потрібно медичне обслуговування. Відповідача взагалі не турбує, що її син не може з її вини отримати паспорт і що його відсутність для дитини несе негативні наслідки.

Відповідачем ОСОБА_2 надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначає, що її син мешкає разом з нею, оскільки з його рідним батьком вони були розлучені. Увесь час, з моменту народження сина вона піклувалася про стан здоров`я дитини, займалася його вихованням та задоволенням матеріальних потреб в силу своїх можливостей. За для належного розвитку дитини, відповідач регулярно відвідувала місце навчання сина та забезпечувала додаткове навчання поза школою. З батьком ОСОБА_6 підтримувала добрі стосунки, однак у 2018 році він помер й вихованням дитини відповідач стала займатися сама. При зустрічах купує все необхідне та дає гроші на особисті потреби, що підтверджено дитиною у суді першої інстанції. Син з нею підтримує зв`язок, майже кожного дня вони розмовляють по телефону. Вона пропонувала сину знову мешкати разом, але він відмовився, пояснивши, що хоче закінчити саме цю школу, тому що в нього багато друзів та кращі оцінки. Твердження апелянта стосовно того, що відповідач чинить перепони щодо отримання сином паспорта громадянина України не відповідають дійсності. Вона неодноразово дзвонила позивачу з ініціативою подачі документів до Державної міграційної служби України, однак позивач відмовляється від жодної зустрічі. Враховуючи неприємні стосунки що виникли між нею (відповідачем) та позивачем, третьою особою на боці позивача, задля запобігання конфліктів приїздити до місця перебування сина без дозволу бабусі також не стала.

Також послалась, що вона має інвалідність 2 групи загального захворювання та не визнана у судовому порядку недієздатною. Постійно контролює свій стан здоров`я та проходить всі необхідні медичні обстеження. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. Вважає, що позивачем не надано доказів того в чому ж полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Натомість, вказаний спір виник більше через неприязні відносини з позивачем, аніж через те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, однак це у повному обсязі не відповідає інтересам саме дитини.

Вважає, що рішення першої інстанції було винесено з урахуванням інтересів дитини та відповідача, повно та всебічно вивчено надані докази тому просила в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Позивач та її представник в судовому засіданні апеляційного суду підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.

Представник третьої особи та третя особа по справі також підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, була повідомлена про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасника справи, який не з`явився в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, представника відповідача, представника третьої особи та третю особу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення від 09 грудня 2020 року, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд першої інстанції встановив, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є дитиною: ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №0 від 07 грудня 2010 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 10 червня 2006 року уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис №36. Після одруження дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.12).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано 15 травня 2007 року, про що складено відповідний актовий запис №97. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище « ОСОБА_7 » (а.с.13).

Відповідно до довідки МСЕК від 05 листопада 2020 року, ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, загальне захворювання (а.с.14).

Згідно копії епікризу Жданівської обласної психіатричної лікарні, ОСОБА_2 з 12 жовтня 2010 року по 16 листопада 2010 року знаходилась на стаціонарному лікуванні в Жданівській обласній психіатричній лікарні з діагнозом параноїдна шизофренія з неперерваним типом течії, з синдромом психомоторного збудження, з конфліктним типом пристосувального поведінки і низьким рівнем адаптивних ресурсів особистості (а.с.17).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Виконавчим комітетом Луганської селищної ради від 09 червня 2020 року №911, встановлено що за адресою; АДРЕСА_1 у склад сім`ї (зареєстрованих) станом на 01 червня 2020 року входять ОСОБА_3 - уповноважений власник, ОСОБА_1 - дружина, та ОСОБА_5 - онук (а.с.15).

Відповідно до довідки Виконавчого комітету Світлодарської міської ради від 12 червня 2020 року №1867 та від 07 липня 2020 року № до 02-1225-21, ОСОБА_2 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16; а.с.34).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.18).

Згідно психолого-педагогічної характеристики учня 8 класу Луганської ЗОШ І-ІІІ ступенів ОСОБА_5 , встановлено, що дитина навчається в Луганській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів з 7 класу. Батько - ОСОБА_4 помер в 2018 році. Мати - ОСОБА_2 - інвалід II групи (психічне захворювання). ОСОБА_6 виховується бабусею ОСОБА_1 і дідусем ОСОБА_3 . Родина мешкає у власному будинку за адресою: АДРЕСА_1 має окрему кімнату, де створені всі необхідні умови для проживання, навчання та відпочинку. В учня є персональний комп`ютер, підключений до мережі Інтернет. В сім`ї панують доброзичливі стосунки. Учень дотримується режиму школи та встановленим правилам поведінки. Не пропускає занять безпричинно. Основні риси характеру: спокійний, урівноважений. Відрізняється вихованістю, скромністю. Тактичний, доброзичливий. Дуже обов`язковий, переживає за результат виконуваного доручення. Відповідальний і працьовитий. Володіє навичками самостійної роботи. Загалом хлопець навчається на 9-11 балів, навчальну програму засвоює успішно. Шкідливі звички відсутні. До однокласників учень відноситься з повагою, користується серед них авторитетом. Має в класі друзів, з якими він товаришує і регулярно спілкується. ОСОБА_6 бере активну участь у всіх культурних заходах, які організовуються в класі й у школі. Бабуся цікавиться учбовими досягненнями онука. Постійно спілкується з класним керівником. Надає посильну допомогу в питаннях життєдіяльності класу (а.с.19).

Згідно довідки Луганської ЗОШ І-ІІІ ступенів та інформації класного керівника 8 класу Луганської ЗОШ І-ІІІ ступенів, ОСОБА_8 , про участь матері - ОСОБА_2 - у вихованні учня 8 класу від 12 червня 2020 року №77, встановлено, що ОСОБА_2 за період 2019-2020 навчального року контакту із школою, де вчиться дитина, не підтримувала, із вчителями не спілкувалась. На батьківські збори не приходила. Не цікавилась досягненнями ОСОБА_6 . Участі у навчанні і вихованні сина ОСОБА_9 не приймала (а.с.20).

Відповідно до акту обстеження умов проживання складеного головою селищної Опікунської ради, за участю: секретаря селищної опікунської ради, секретаря селищної ради та депутата селищної ради за дорученням органу опіки та піклування з метою підготовки висновків про призначення ОСОБА_1 піклувальником над малолітнім ОСОБА_5 встановлено, що умови проживання добрі, сім`я матеріально забезпечена, утримують худобу, мають присадибну ділянку, де вирощують овочі. Для виховання та розвитку дитини створені такі умови, а саме: обладнана окрема кімната, де в наявності є ліжко, шафа, телевізор. Дитина забезпечена одягом та продуктами харчування. Члени сім`ї висловили бажання прийняти на виховання дитину ОСОБА_5 (а.с.25).

Згідно довідки Бахмутсько-об`єднаного управління ПФУ від 27 липня 2020 року, встановлено, що ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Бахмутсько-об`єднаному управлінні ПФУ і отримує пенсію по інвалідності (а.с.67,68).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_10 від 29 липня 2020 року, яка колись вчила ОСОБА_11 математиці, встановлено, що ОСОБА_12 попросила допомогти її сину з навчанням математики і приводила сина на заняття до ОСОБА_10 з вересня 2017 року по травень 2018 року (а.с.69).

З письмових пояснень ОСОБА_13 від 27 вересня 2020 року, яка працювала вчителем англійської мови в Світлодарській школі №11, встановлено, що вона з 2015 року по 2019 рік займалась додатково з ОСОБА_14 англійською мовою та на протязі усього часу спостерігалися нормальні відносини матері до сина. ОСОБА_11 цікавилася успіхами сина, була в курсі його розкладу. Коли ОСОБА_6 був у молодших класах приводила його на заняття та забирала. Грубого відношення до сина не спостерігалося, на зауваження реагувала правильно, відносилась з повагою (а.с.70).

Відповідно до висновку органу опіки і піклування Бахмутської райдержадміністрації від 15 вересня 2020 року №28/0925 визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.80-90).

Згідно довідки ПАТ «Центренерго» від 13 жовтня 020 року №381, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_4 відкритий особовий рахунок на ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оплата за комунальні послуги у 2019-2020 роках здійснюється щомісячно з заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.110).

Згідно довідки ПАТ «Центренерго» від 13 жовтня 2020 року №382, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_2 , оплата за комунальні послуги у 2019-2020 роках здійснюється щомісячно з заробітної плати ОСОБА_1 (а.с.111).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_15 є донькою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.112).

Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України (далі - СК України) суд вислухав думку малолітньої дитини ОСОБА_5 , який не заперечував проти позбавлення його матері ОСОБА_2 батьківських прав. Пояснив, що на разі проживає майже другий рік з бабусею та дідусем, з матір`ю підтримають зв`язок, майже кожного дня розмовляють по телефону, зустрічаються і мати купує йому продути харчування. Зазначив, що коли проживав разом за матір`ю вона забезпечувала його усім необхідним, але не дуже цікавилась його життям та іноді могла дати ляпасу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї: душевна хвороба, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб, відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Під час судового розгляду доказів прояву антисоціальної поведінки відповідача, наявності в останньої шкідливих звичок, алкогольної або наркотичної залежності, схильності до насилля, не встановлено, натомість на підставі доказів та пояснень учасників сторін установлено, що відповідач багато років виховувала малолітнього сина, забезпечувала всім необхідним, приймала заходи для належної освіти, з того часу, як дитина проживає з дідом та бабою, цікавиться життям сина, телефонує йому, купує продукти харчування.

Суд не прийняв до уваги висновок органу опіки і піклування Бахмутської райдержадміністрації від 15 вересня 2020 року №28/0925, яким визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дитини ОСОБА_5 , оскільки при його складенні не враховано наявність душевної хвороби у відповідача і не здійснено аналіз впливу зазначеної обставини на виконання нею батьківських обов`язків. Особливу увагу звернуто на ту обставину, що доводи позивача, щодо винної поведінки відповідача при невиконанні нею батьківських обов`язків, не враховують її душевної хвороби, ступеня втрати працездатності та протипоказань до трудової діяльності. Будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження того, що душевна хвороба відповідача не перешкоджає належному виконанню батьківських обов`язків, позивач суду не надав, а також враховує інтереси відповідачки як матері дитини, яка висловила бажання приймати участь у житті дитини, дбати про неї, не втрачати сімейного зв`язку.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1-3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно із статтею 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За частинами 1, 5 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

В статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даному випадку, суд першої інстанції, вирішуючи спір, врахував, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

При вирішення судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

В даній справі суд першої інстанції взяв до уваги, що відповідач не втратила інтерес до дитини, з того часу, як дитина проживає з дідом та бабою, цікавиться життям сина, телефону йому, зустрічається з ним, купує продукти харчування.

В свою чергу, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з сином та брати участь у його вихованні, остаточно і свідомо самоусунулась від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Той факт, що на час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_5 , проживає разом з бабусею та дідусем, не свідчить безумовно про те, що мати дитини не бажає брати участь у його утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Згідно з частиною 6 статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В даному випадку суд першої інстанції, оцінуючи такий доказ як висновок органу опіки та піклування врахував характер поведінки відповідача, її бажання виконувати обов`язки з виховання дитини, а тому не погодився із наведеним у висновку органу опіки та піклування обґрунтуванням доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дитини, оскільки воно не узгоджується з встановленими судом фактичними обставинами справи, суперечить інтересам дитини та матері.

Таким чином, позивачем не надано належних та допустимих доказів свідомого ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків, які були б законною підставою для позбавлення її батьківських прав. А тому, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, дійшов правильного висновку, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосувати не можна.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, підстави для відшкодування позивачу витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відсутні, такі судові витрати покладаються на позивача.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Деменкова Євгенія Сергіївна, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 17 березня 2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Агєєв