УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/7451/20

Номер провадження 2-з/495/38/2021

15 березня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Чеботарьовій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Білгород-Дністровська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась 03 березня 2021 року до суду з заявою прог забезпечення позову по справі №495/7451/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Білгород-Дністровська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою. Зокрема, позивачка ОСОБА_1 просить вжити заходів забезпечення по даній справі шляхом заборони вносити до порядку денного пленарних засідань Білгород-Дністровській міській раді Одеської області питання щодо затвердження технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

Свою заяву позивачка обгрунтовує тим, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Білгород-Дністровська міська рада, про встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Обґрунтуванням позову є те, що між співвласниками (зокрема з ОСОБА_2 ) нерухомого майна неможливо дійти згоди щодо порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому у нерухомому майні за вказаною адресою, співвласники мають наступні частки: ОСОБА_1 - 71/100; ОСОБА_5 - 12/100; ОСОБА_3 -9/100; ОСОБА_6 - 8/100.

Дане нерухоме майно, знаходиться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1806 га.

Таким чином іншим співвласникам нерухомого майна належить користування земельною ділянкою, як зазначає позивачка, у наступних пропорціях: ОСОБА_1 , 71/100 - 0,1282 га, ОСОБА_2 , 12/100 - 0,0282 га, ОСОБА_3 , 9/100 - 0,0162 га., ОСОБА_6 , 8/100 - 0,0144 га.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2020 року по справі №495/7451/20, відкрито провадження у справі.

Однак, як зазначає позивачка ОСОБА_1 , отримавши вказану ухвалу, співвласник ОСОБА_2 , який володіє часткою у розмірі 12/100 вчинив незаконні дії, які потребують заходів забезпечення позов по даній справі, виходячи з наступного.

Як зазначає позивачка ОСОБА_1 напередодні судового засідання, яке повинно було відбутися 23.02.2021 року вона отримала реєстраційну довідку від 22.01.2021 року, з якої вбачається, що 22.01.2021 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на розмір частки 1/1 на нерухоме майно у складі будівлі В,Д,Є, градирня, Л, сарай, І однак, вже за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 також зазначає, що наразі їй стало відомо, що ОСОБА_2 замовив розробку технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 , однак вже не на відповідну площу земельної ділянки під своєю часткою у спільному частковому майні у розмірі 0,0282 га, а вже на майже половину земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , але незаконно відображена у його документах за №78-В.

З метою недопущення порушень свого права у спільній частковій власності позивачка ОСОБА_1 звернулась до місцевих органів влади, однак жодної належної реакції не отримала, при цьому наступна сесія міської ради призначена на 05.03.2021 року.

Письмових відповідей, як зазначає позивачка ОСОБА_1 вона не отримала, однак усно, 02.03.2021 року, на засіданні Комітету комісії з питань містобудування, землекористування, охорони навколишнього середовища та історичної спадщини Білгород-Дністровської міської ради, куди вона також звернулась, їйповідомили, що підстав для не допуску розробленої технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 у посадових осіб Білгород-Дністровської міської ради не має, а враховуючи наявність судових спорів, призупинити таке затвердження можливо виключно за ухвалою суду.

З огляду на вищезазначене, позивачка ОСОБА_1 просить задовольнити заяву та заборонити вносити до порядку денного пленарних засідань Білгород-Дністровській міській раді Одеської області питання щодо затвердження технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, однак адвокат Оськін М.Д., який діє в її інтересах заяву підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, однак адвокат Кузьменко М.Б., який діє в його інтересах проти задоволення даної заяви заперечував, оскільки доводи заявника необгрунтовані та базуються на припущеннях, тому не підлягають задоволенню з огляду на те, що між позивачем та відповідачем відсутній спір щодо порядку користування земельною ділянкою під вказаним об`єктом нерухомості. Окрім того, як зазначає представник відповідача, з системного аналізу вказаних норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Регламенту вбачається, що обмеження повноважень з формування порядку денного є порушенням гарантій місцевого самоврядування, його органів та посадових осіб, визначених статтею 71 Закону 280/97-ВР, основних гарантій депутатської діяльності, визначених статтею 30 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад».

Поряд з цим, внесення до порядку денного пленарного засідання Білгород-Дністровської міської ради Одеської області питання про затвердження технічної документації щодо встановлення меж земельної ділянки не означає автоматичне позитивне голосування з даного питання, як й не позбавляє позивача звернутися із відповідною заявою до міської ради.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду невідомі.

В судовому засіданні представник Білгород-Дністровської міської ради заперечував у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вимоги щодо вжиття заходів забезпечення позову, про які просить представник позивачки, фактично є втручанням у діяльність органу місцевого самоврядування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідна письмова заява будь-якої з осіб, які беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В порядку ст. 150 ЦПК України, видами забезпечення позову є: накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; встановлення обов`язку вчинити певні дії; заборона іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передача речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам; зупиненням митного оформлення товарів; арештом морського судна та інші.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 та ч. 2, 3 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З позовної заяви вбачається, що предметом спору по даній справі є встановлення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Натомість позивачка ОСОБА_1 та її представник- адвокат Оськін М.Д. просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вносити до порядку денного пленарних засідань Білгород-Дністровській міській раді Одеської області питання щодо затвердження технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті. Тобто, за адресою, яка не стосуться предмету позову, посилання сторони позивачки ОСОБА_1 , що відповідачем ОСОБА_2 здійснено реєстрацію права власності на розмір частки 1/1 на нерухоме майно у складі будівлі В, Д, Є, градирня Л, сарай І за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами та як вбачається з матеріалів справи, спірні відносини між сторонами щодо реєстрації нерухомого майна за зазначеною вище адресою є предметом розгляду справи №495/1114/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Білоус Ірини Олександрівни про визнання протиправними та скасування рішення та запису про реєстрацію права власності, яка перебуває в провадженні судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Заверюха В.О..

Одночасно суд зазначає, що враховуючи, що ст. 150 ЦПК України є дискреційною, суд, відмовляючи у застосуванні заходів забезпечення позову, приймає до уваги наявність обставин, які виключають можливість їх застосування.

Пленум Верховного Суду України у п.4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до приписів ст. 20 Закону України «Про місцеве самоврядування», державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.

Конституційний Суд України неодноразово вказував на необхідність забезпечення основного завдання правосуддя ефективного поновлення в правах. Так, в п. 9 рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 КСУ зазначає, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що право на доступ до суду повинно бути реальним та ефективним.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001(параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

Згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до обгрунтованого висновку, що вимога сторони позивачки ОСОБА_1 щодо заборони вносити до порядку денного пленарних засідань Білгород-Дністровській міській раді Одеської області питання щодо затвердження технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення спору по суті, не підлягає задоволенню, оскільки призведене до неправомірного втручання в діяльність Білгород-Дністровської міської ради як органу місцевого самоврядування, не пов`язана з предметом позову та не є співрозмірною з позовними вимогами.

Керуючись ст.ст.149-153, 258, 260, 261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Білгород-Дністровська міська рада про встановлення порядку користування земельною ділянкою - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст даної ухвали виготовлено та проголошено 19.03.2021 року о 10 годині 30 хвилин.

Суддя