БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/3513/21, cправа № 361/7166/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«25» листопада 2021 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Шаварин С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус

Броварського районного нотаріального округу Бурлака О.В.;

представники сторін: позивача ОСОБА_1 - адвокат Онопрієнко З.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Бурлака Олег Вікторович, про визнання права власності на частину нерухомого майна, яке перебуває у спільній частковій власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 53,8 кв.м, житловою площею 21,5 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: сараєм, погребом, гаражем, вбиральнею, колодязем, огорожею, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування вимог зазначається, що 09 жовтня 2000 року Красилівською сільською радою Броварського району Київської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

23 квітня 2004 року на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.П., зареєстрованого у реєстрі № 3216, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули у рівних частинах кожний право власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оригінал договору дарування постійно знаходиться у ОСОБА_2 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2012 року шлюб між сторонами розірвано .

Відповідач не визнає права власності позивача на частину нерухомого майна, на прохання надати оригінал правовстановлюючого документу відповідає відмовою. З підстав визнання права власності на нерухоме майно позивач звернувся до суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2021 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

23 листопада 2021 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про визнання позову.

У судовому засіданні представник позивача Онопрієнко З.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування житлового будинку від

23 квітня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Бурлакою О.П., зареєстрованого у реєстрі № 3216, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 прийняли в дар кожний в рівних частинах житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25 травня 2004 року вбачається, що за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 23 квітня 2004 року зареєстровано право спільної часткової власності по Ѕ частці на житловий будинок

АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11 серпня 2021 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2012 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 09 жовтня 2000 року у Красилівській сільській раді Броварського району Київської області.

29 червня 2021 року на ім`я ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявляючи вимогу про визнання права власності, позивач посилається на те, що відповідач не визнає його права спільної часткової власності на спірне нерухоме майно. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнала, вказавши про відсутність спору щодо власності позивача.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується і розпоряджається належним йому майном на свій розсуд (частина перша статті 317, частина перша статті 319 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України, згідно з якою способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права.

Частиною другою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Момент набуття права власності за договором визначений статтею 334 ЦК України.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз змісту статті 392 ЦК України у взаємозв`язку зі статтею 328 ЦК України дає підстави для висновку, що особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності на підставі статті 392 ЦК України у випадку оспорення чи невизнання її права або у разі втрати документа, який засвідчує право власності.

При цьому, право на звернення з такими вимогами має саме особа, яка вже є власником майна, набувши його раніше на законних підставах.

Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.

Така правова позиція відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі № 914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18.

Також, передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення або захисту порушеного права.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі

№ 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження

№ 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Доран проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі

№ 916/1608/18, провадження № 12-135гс19 дійшла висновків, що звернення до суду з позовом про визнання права власності з метою отримання рішення суду як правовстановлюючого документа (крім випадків, передбачених статтею 344, частинами третьою та п`ятою статті 376 Цивільного кодексу України) та подальшої державної реєстрації права власності на підставі такого рішення не є законним (правомірним) способом захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як встановлено судом, сторони на підставі договору дарування від 23 квітня 2004 року у рівних частинах набули право власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями. Право власності на нерухоме майно зареєстровано ними у встановленому законом порядку. ОСОБА_2 визнає право ОСОБА_1 на нерухоме майно. ОСОБА_1 набув право власності на житловий будинок на підставі договору дарування від 23 квітня 2004 року, який дотепер є чинним, не розірваний та не визнавався недійсним.

З огляду на викладені обставини, підстави для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно у судовому порядку відсутні.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин