ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2974/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Волошиної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 року, ухвалене у складі судді Семіряд І.В. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», треті особи Державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Людмила Миколаївна, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити пені дії,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», банк), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Л. М., ОСОБА_2 , про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що 28 липня 2008 року між нею та Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», укладений договір іпотеки № 6630244, відповідно до умов якого вона стала майновим поручителем за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_3 та ПАТ «ПУМБ». Предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_1 . 01 липня 2017 року після повернення з дачі вона побачила, що на дверях зазначеної квартири змінили замки, того ж дня вона викликала поліцію. У ході перевірки працівники поліції встановили, що замки поміняли працівники ПАТ «ПУМБ». Перевіривши Єдиний державний реєстр судових рішень, вона з`ясувала, що 28 липня 2017 року ПАТ «ПУМБ» звернувся до суду із позовною заявою про зняття арешту з майна. Із позовної заяви та доданих документів вбачалось, що через неналежне виконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором ПАТ «ПУМБ» вирішив задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, тому 21 червня 2017 року державний реєстратор Зміївської міської ради Харківської області Калініна Л. М. прийняла рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ПАТ «ПУМБ».

Зауважує, що рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки прийнято всупереч Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV), оскільки іпотекодержатель не направив жодного повідомлення про порушення основного зобов`язання та позбавив іпотекодавця права добровільно усунути відповідні порушення за договором. Також державний реєстратор протиправно, без врахування вимог Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), прийняв рішення про реєстрацію за ПАТ «ПУМБ» права власності на предмет іпотеки. З урахуванням наведеного просила скасувати рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ПАТ «ПУМБ».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 03 лютого 2021 року постанову Харківського апеляційного суду від 14 січня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та позов задовольнити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом не звернуто уваги на те, що станом на момент укладення договору іпотеки діяла інша редакція ст.37 Закону України «Про іпотеку», яка передбачала, що сторони мають керуватись договором про задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки.

Зауважує, що позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодежателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору, що відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №759/6979/16-ц.

Вказує, що квартира є єдиним місцем її проживання, судом помилково не застосовано «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не врахував висновку Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №802/1340/18-а, щодо поширення дії зазначеного закону на подібні правовідносини.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що банк відповідно до вимог ст.35 Закону №989-IV надіслав на адресу позичальника та іпотекодавця повідомлення про порушення зобов`язання, які їх отримали. Закон №1404 VІІ до спірних правовідносин не застосовується, оскільки у договорі іпотеки ОСОБА_1 зазначала, що предмет іпотеки не є для неї та членів її сім`ї єдиним можливим місцем проживання, а у власності позичальника за договором кредиту є інше нерухоме майно.

Проте погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Статтею 1 Закону № 898-IV передбачено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

Згідно з частиною першою статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини першої статті 37 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV (у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом першої інстанції встановлено, між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_3 28 липня 2008 року укладений кредитний договір № 6542102, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 200 000 дол. США (т. 1, а. с. 41-42).

28 липня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 , яка є власником квартири АДРЕСА_1 ві, укладений договір іпотеки № 6630244 (т. 1, а. с. 11-14).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 30 червня 2017 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ПАТ «ПУМБ» (т. 1, а. с. 8-10).

На виконання вимог договору ПАТ «ПУМБ» року було направлено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 попередження стосовно ухвалення рішення банком про прийняття предмету іпотеки у свою власність. Також вбачається, що банк вимагав усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та попереджав, що у разі невиконання зобов`язань будуть змушені через 30 днів з моменту отримання цієї вимоги розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.43, 45).

Отже. матеріали справи містять докази про вручення боржнику та іпотекодержателю рекомендованого відправлення з повідомленням про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте 07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII) (у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, згідно із Законом № 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18 (провадження № 14-45цс20).

Велика палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі №644/3116/18 відступила від висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного сформульованого у постанові від 09 грудня 2019 року у справі №464/8589/15-ц та зазначила, що нерухоме майно, яке використовується іпотекодавцем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнуте на підставі дії Закону №1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за іпотекодержаелем як забезпечення виконання умов кредитного договору укладеного в іноземній валюті.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 15.06.2021 року відсутні дані про належність ОСОБА_1 іншого майна.(т.3 а.с.3-4).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 жовтня 2021 року витребувано від КП «ХМБТІ» інформацію про реєстрацію права власності (власників) на квартиру АДРЕСА_2 по наявним даним обліку БТІ.

З відповіді КП «ХМБТІ» від 11 листопада 2021 року вбачається, що в наявних архівних матеріалах КП «ХМБТІ» ХМР не містить актуальної інформації про зареєстроване право власності, оскільки КП «ХМБТІ» ХМР здійснювало делеговані повноваження щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна у м. Харкові до 01.01.2013.

Зазначено, що відповідно до наявних архівних матеріалів реєстрація права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 року проведена КП «ХМБТІ» ХМР за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23.06.2008 року Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, Реєстровий №1-08-292119.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 на праві власності належить будь-яке інше майно, тому відсутні підстави вважати, що спірна квартира АДРЕСА_1 не є єдиним місцем проживання позивача.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що квартира АДРЕСА_1 , яка використовується позивачем як місце постійного проживання, не може бути примусово стягнута на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ПАТ «ПУМБ» як забезпечення виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору від 28 липня 2008 року, укладеного в іноземній валюті.

Отже, у державного реєстратора Зміївської міської ради Харківської області Калініної Л.М. були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ПАТ «ПУМБ».

Аналогічний висновок щодо застосування положень Закону № 1304-VII міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а. Підстави для відступу від цього висновку відсутні.

Тому судова колегія вважає, що вищезазначені дії державного реєстратора є протиправними, тому її рішення індексний номер 35782790 від 21.06.2017 року, номер запису про право власності 21021191 про державну реєстрацію права власності на квартиру за Банком підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, діючим законодавством закріплено, що скасування запису про реєстрацію права власності можливе у випадку скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності.

За змістом ст.ст. 316, 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ст. 321 ЦК України.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

З огляду на вищевикладене судова колегія вважає доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 обґрунтованими, рішення суду першої інстанції належить скасувати з з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстав, з ухваленням у справі нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до частини першої, тринадцятої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 384 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 09 серпня 2019 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», треті особи Державний реєстратор Зміївської міської ради Калініна Людмила Миколаївна, ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію та державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 35782790 від 21.06.2017 року, номер запису про право власності 21021191, вчинений державний реєстратором Зміївської міської ради Харківської області Калініною Людмилою Миколаївною щодо права власності ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» на трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості майна 101.

Стягнути з ПАТ «ПУМБ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі у розмірі 1600 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 січня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.