Провадження № 2/742/1515/21
Єдиний унікальний № 742/3598/21
29 грудня 2021 року місто Прилуки
Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретаря судових засідань Голушко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини з матір`ю, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: орган опіки та піклування Прилуцької міської ради про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ,а також стягнути з відповідача судові витрати.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.01.2019 між сторонами було укладено шлюб та у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 . Даний шлюб 19.05.2021 рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області було розірвано. Весь час їх спільний син проживає у будинку разом зі позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . В даному будинку відповідає нормам та забезпечення повноцінного розвитку дитини, відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, в якій панує атмосфера практичності та комфорту, наявні книжки, іграшки, технічні засоби для прослуховування музики.
В позасудовому порядку ОСОБА_1 зверталася в службу в справах дітей для врегулювання визначення спору, проте їй було рекомендовано з вирішенням даного питання звернутися до суду, в зв`язку з чим ним і подано даний позов.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, проте її представник - адвокат Дуденок О.О. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином. У зв`язку з цим, суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явився, проте просив розглядати справу у його відсутності, при винесенні рішення по справі просить врахувати висновок органу опіки та піклування та виключно інтереси дитини.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши всі матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову з наступних підстав.
Судом установлено, що 05.01.2019 між сторонами було укладено шлюб та у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син - ОСОБА_3 (а.с.6), який відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи з 14.05.2019 по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.7, 12), що також підтверджується відповідною довідкою №2941 від 21.09.2021 комітетом самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області (а.с.8).
19 травня 2021 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області (справа №742/1528/21, провадження №2/742/919/21) шлюб між сторонами - розірвано (а.с.4-5).
Відповідно до довідки відділ обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 20.12.2021 вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , проте знятий з реєстрації 17.11.2021 за рішенням суду.
Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно ч.4 та ч.5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також, на підставі інших документів, які стосуються справи.
В пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.
При цьому, ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні перед усім дбати про інтереси дитини, у супереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.
Згідно із частиною четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, як їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.
Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права, зокрема, й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім, права батьків.
Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
У постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, у якій розглядалося питання визначення місця проживання малолітньої дитини, зазначено, що у принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості, потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. При цьому суди в цій справі не встановили виняткових обставин у розумінні положень статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, які б свідчили про неможливість проживання дітей разом з матір`ю.
Подібні висновки про обов`язковість судів брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини про те, що малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір`ю, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, містяться й у постанові Верховного Суду України від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17.
Таким чином, у зазначених постановах Верховний Суд України зробив висновок про те, що до правовідносин, що виникають з визначення місця проживання дитини, суди повинні обов`язково застосовувати норми принципу 6 Декларації прав дитини про недопустимість розлучення дитини з матір`ю, крім випадків, коли є виняткові обставини.
Під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.
Однак, Декларація прав дитини від 20 листопада 1959 року не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також, не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Крім того, у вищевказаних справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.
Разом з тим, положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Тому, при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У зв`язку з цим, відсутність виняткових обставин щодо необхідності розлучення малолітньої дитини з її матір`ю, не можна тлумачити як наявність у матері переваги перед батьком, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини.
Згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини, передбачені Конвенцією.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позитивно характеризується за місцем проживання, наркотичної та алкогольної залежності не має, громадський спосіб не порушує. Має неповнолітнього сина ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вихованні якого приймає одна активну участь, що підтверджується довідкою-характеристикою від 21.09.2021 комітетом самоорганізації населення №1 Центрального мікрорайону Прилуцької міської ради Чернігівської області(а.с.9).
Має можливість надати гідні умови проживання своєму сину, оскільки є працевлаштованою відповідно до довідки ТОВ «Алітоні» на якому вона працює з 27.01.2021 та має стабільний дохід (а.с.10).
З наданого суду висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради від 08.11.2021 за №02-16/5446 вбачається, щона даний час дитина фактично проживає з матір`ю, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Для дитини створені умови для проживання, виховання та розвитку. Мати не заперечує щодо спілкування сина з батьком, оскільки, вважає, що це відповідає інтересам дитини. Беручи до уваги вищезазначене, враховуючи вік, стан здоров`я дитини та керуючись ст.160, 161 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Прилуцької міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , при цьому, матері дитини не чинити жодних перешкод стосовно його спілкування з батьком.
Оскільки питання визначення місця проживання дитини надто делікатне, дитина є малолітньою, 2019 року народження, надмірне акцентування проблеми може травмувати психіку дитини, враховуючи бажання матері, опитування ОСОБА_3 - не проводилося.
Оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд доходить висновку, що у період шлюбу та після його припинення фізичним та духовним розвитком, а також піклуванням дитини займалася більше мати - ОСОБА_1 вона, належним чином ставилася до виконання своїх батьківських обов`язків та матеріально забезпечувала дитину всім необхідним для повноцінного проживання та гармонійного розвитку. Тому суд вважає, що проживання на даний час дитини з матір`ю забезпечує її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що є благополучним та не потребує зміни місця проживання дитини.
Таким чином, суд враховує наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та, керуючись виключно інтересами дитини, доходить висновку, що саме мати створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку, у зв`язку з чим позов є обґрунтований та підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною 1,2 стаття 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Враховуючи, що позов ОСОБА_1 про визначення місці проживання дитини з матір`ю - задоволено, то з відповідача - ОСОБА_2 на користь позивачки підлягає стягненню 908 грн. в рахунок відшкодування коштів за судовий збір сплачений при подачі позовної заяви.
Керуючись ст.ст.12, 81, 258-259, 263-265, 273,354 ЦПК України,-
Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Прилуцької міської ради (м.Прилуки, вул.незалежності, 82) про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задовольнити повністю.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) сплачений нею при подачі позову судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд або на апеляційне оскарження, якщо така заява або апеляційна скарга подані протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Повний текст рішення складено 10 січня 2022 року
Суддя Олександр ІЛЬЧЕНКО