Справа № 206/5628/19
Провадження № 2/206/18/21
У Х В А Л А

17 березня 2021 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в особі судді Кушнірчука Р.О., розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про арешт майна у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

В проваджені Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки.

17 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із доповненою та уточненою позовною заявою до ОСОБА_2 про розподіл та визнання права власності на майно подружжя.

Ухвалою суду від 17 березня 2021 року вказана позовна заява була залишена без руху із визначенням позивачу строку для усунення викладених в ухвалі суду недоліків.

Одночасно з пред`явленням доповненої та уточненої позовної заяви, позивачем було подано до суду клопотання про арешт майна, яке позивач просить розподілити між нею та відповідачем, та на яке просить суд визнати за нею право власності. При цьому, заявниця, посилаючись на норми статей 149-152 ЦПК України, зазначає про необхідність у вжитті заходів забезпечення позовних вимог, шляхом накладення арешту на її з відповідачем спільно нажите майно.

Отже, зі змісту вказаного клопотання та заявлених в ньому вимог вбачається, що воно за своєю суттю є заявою про забезпечення доповненої та уточненої позовної заяви.

Дослідивши матеріали вказаного клопотання про арешт майна, суддя вважає, що воно підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Так, звернення до суду із заявою про забезпечення позову повинно відбуватись із дотриманням певних вимог, передбачених нормами ЦПК України.

Зокрема, статтею 151 ЦПК України визначено вимоги щодо змісту і форми заяви про забезпечення позову.

Проте, подана позивачем заява про забезпечення позову (клопотання про арешт майна) не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Так, в порушення вимог п.5,6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заявником не зазначено ціну позову, про забезпечення якого вона просить та пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, в порушення ч. 6 ст. 151 ЦПК України заявником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 9 статті 153 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що заява про забезпечення позову (клопотання про арешт майна) підлягає поверненню заявнику.

Разом з цим, суд роз`яснює ОСОБА_1 , що вона не позбавлена можливості звернення до суду із заявою про забезпечення позову після усунення обставин, що стали підставою для її повернення.

Керуючись ст.ст.151,153,260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання позивача ОСОБА_1 про арешт майна у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння та земельної ділянки - повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Кушнірчук Р.О.