Справа № 333/7806/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.,

за участю секретаря - Передрій І.В.,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Вегера А.С.,

відповідач - не з`явився,

представника відповідача - адвокат Гончар Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року до Комунарського районного суду м.Запоріжжя звернувся представник ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Згідно заявлених вимог, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 45 941,37 доларів США, що за курсом 21,69 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16 жовтня 2015 року складає 996 468,32 грн, за кредитним договором №ZPS0AE00000418 від 20 листопада 2006 року.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що 20 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ZPS0AE00000418, за умовами якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 30 516,01 доларів США на термін до 18 листопада 2011 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Позивач зобов`язання за даним договором виконав у повному обсязі - надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, таким чином відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з цим, відповідач станом на 16 жовтня 2015 року має заборгованість у розмірі 45941,37 долар США, яка складається з: 11 806,46 доларів США - заборгованість за кредитом, 11 223,90 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 329,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 22 582,01 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 23 листопада 2015 року відкрито провадження в даній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. (т.1 а.с.17)

Заочним рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 25 січня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 45 941,37 доларів США, що еквівалентно 996 498,32 грн заборгованості по кредитному договору № ZPS0AE00000418 від 20 листопада 2006 року та судовий збір у сумі 14947,02 грн. (т.1 а.с.28-29)

Ухвалою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2016 року по цивільній справі №333/7806/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено, постановлено скасувати заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 25 січня 2016 року по цивільній справі №333/7806/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та матеріали цивільної справи №333/7806/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором передати на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва за підсудністю. (т.1 а.с.107-108)

Дану цивільну справу було передано в провадження судді Гаврилової О.В. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2020 року дану цивільну справу прийнято до провадження судді Гаврилової О.В. та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. (т.1 а.с.119-121)

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року у вказаній справі закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (т.2 а.с.36-37)

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

19 лютого 2020 року до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гончар Л.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову повністю. Відзив обґрунтовано тим, що відповідач не визнає позовні вимоги, оскільки умовами кредитного договору визначено, що кредит надається на термін до 18 листопада 2011 року, а позов про стягнення заборгованості пред`явлений банком у жовтні 2015 року. Згідно інформації, наданої позивачем у розрахунку заборгованості, остання оплата від відповідача надійшла до банку 17 червня 2011 року, тобто позивач мав право звернутися до суду до 18 червня 2014 року, що свідчить про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності. Також у відзиві зазначено, що позивач був в праві нараховувати проценти за користування кредитними коштами лише до 18 листопада 2011 року. (т.1 а.с.122-126)

23 березня 2020 року на електронну адресу суду та 24 березня 2020 року через канцелярію суду від представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Безменка М.Є. надійшла відповідь відзив, в якій представник просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідь обґрунтована тим, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконав. Також у відповіді зазначено, що умовами договору сторони погодили, що відсотки нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, а тому сторони погодили сплату відсотків до повного повернення суми кредиту. Тому нарахування процентів до повного погашення заборгованості є правомірним. Щодо строків позовної давності зазначено, що оскільки позичальник свої зобов`язання за договором не виконав, такий договір не може вважатись виконаним, а тому є чинним та продовжує свою дію, а строк позовної давності при зверненні до суду дотримано. Стосовно позовної давності до позовних вимог про стягнення пені зазначено, що для її застосування також підстав немає, оскільки порушення зобов`язання триває. (т.1 а.с.156-160, 166-168)

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Вегера А.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та пояснив, що позивачем, згідно умов договору, надані відповідачеві кредитні кошти, проте внаслідок не виконання відповідачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість, тому позивач був змушений звернутись до суду з даним позовом. Зазначив, що умовами договору визначено строк його дії - до повного виконання. На запитання представника відповідача відповів, що за вказаним кредитним договором у позивача договору з Компанією «Юкрейн авто лоун файненс № 1» («Ukraine Auto Loan Finance № 1») немає, договір поруки з ТОВ «Верус» не укладався, представнику про такі договори не відомо, звернення стягнення на автомобіль не здійснювалось, заставний автомобіль іншій особі не передавався.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Гончар Л.В. у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі та пояснила, що між сторонами був укладений кредитний договір, за якими відповідач отримав кошти на придбання автомобіля та страховку. Строк дії договору - до 18 листопада 2011 року, зі сплатою платежів з 20 по 26 число кожного місяця. До лютого-березня 2007 року відповідачем виконувались боргові зобов`язання, проте зрозумівши, що в подальшому сплачувати заборгованість за кредитом не в змозі, відповідач, за погодженням з позивачем, передав автомобіль банку, щоб закрити заборгованість. Зазначила, що як убачається з виписки по рахунку, 12 червня 2008 року з`являється Компанія «Юкрейн авто лоун файненс № 1» («Ukraine Auto Loan Finance № 1») на підставі договору від 23 травня 2008 року, а 29 січня 2010 року з`являється ТОВ «Верус», які вносять платежі. За укладеним між сторонами кредитним договором різними особами внесено 33058,68 доларів США. При цьому Компанією «Юкрейн авто лоун файненс № 1» («Ukraine Auto Loan Finance № 1») станом на 30 листопада 2009 року сплачено 17883,00 доларів США. Вказаною компанією також сплачувалась комісія банку. Остання сплата за кредитом відбулась 21 квітня 2011 року. Також представником відповідача надані пояснення щодо пропуску позовної давності аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Вважає, що оригінал кредитного договору, скоріше за все, переданий Компанії «Юкрейн авто лоун файненс № 1» («Ukraine Auto Loan Finance № 1»). Також представник пояснила, що невідомо де зараз знаходиться автомобіль. Проте переданий у заставу транспортний засіб за дорученням був знятий з реєстрації за відповідачем. За повідомленням відповідача, доручення було надано представнику банку. При цьому зазначила, що оскільки у сторони відповідача немає достовірних даних про укладення договорів між позивачем та вищевказаними підприємствами, а також про передачу транспортного засобу, просить відмовити в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що 20 листопада 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №ZPS0AE00000418, згідно умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу на строк з 20 листопада 2006 року по 18 листопада 2011 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 30516,01 доларів США: на купівлю автомобіля в розмірі 23500,00 доларів США, а також у розмірі 7016,01 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, з періодом сплати з 20 по 26 число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця в сумі 557,63 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії. (т.1 а.с.28-29)

Згідно з п.п. 2.1.1. кредитного договору банк зобов`язується надати кредит шляхом й у межах сум, зазначених у п. 1.1. даного договору, а також, за умови виконання позичальником умов, передбачених п. 2.2.7 даного договору.

Підпунктом 2.2.2. кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом, відповідно до п.п. 1.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту.

Згідно з п.4.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення. Сплата пені здійснюється в гривні та сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу обумовлені кредитним договором грошові кошти, що відображено у виписці за договором та не заперечується стороною відповідача.

Згідно зі статтями 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З п.1.3 кредитного договору вбачається, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає застава автомобіля VW, LT 35, номер кузова НОМЕР_1 , 2002 року випуску, р/н НОМЕР_2 .

Факт укладання між сторонами договору застави в забезпечення виконання кредитних зобов`язань за вищевказаним кредитним договором сторонами не заперечується.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України)

Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України)

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договір не містить умови про розмір процентів, він визначається обліковою ставкою банківського процента (ставкою рефінансування), встановленою Національним банком України. У разі відсутності іншої угоди проценти виплачуються щомісяця до дня повернення суми кредиту.

Відповідно до частини першої статі 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

В статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).

Як убачається з матеріалів справи та наданого стороною позивача розрахунку заборгованості за договором №ZPS0AE00000418 від 20 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (а.с.4-5) позичальником порушено умови кредитного договору в частині своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та пені, у зв`язку з чим, станом на 16 жовтня 2015 року сума заборгованості відповідача перед банком становить 45941,37 долар США та складається з: 11 806,46 доларів США - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), в тому числі залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом - 11 806,46 доларів США; 11 223,90 доларів США - загальний залишок заборгованості за процентами, в тому числі залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом - 11 223,90 доларів США; 329,00 доларів США - заборгованість з комісії, в тому числі заборгованість за простроченою комісією - 329,00 доларів США; 22 582,01 доларів США - загальна сума нарахованої пені.

Згідно вказаного розрахунку, заборгованість по відсоткам, комісії та пені нарахована по 16 жовтня 2015 року.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом 1.1. кредитного договору встановлено строк повернення кредиту та сплати процентів з 20 до 26 числа кожного місяця, з повним поверненням по 18 листопада 2011 року включно.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Саме такі висновки містяться в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18).

З огляду на викладене суд вважає безпідставними доводи сторони позивача щодо правомірності нарахування процентів та пені після спливу визначеного цим договором строку кредитування.

При цьому, суд не приймає твердження сторони відповідача про те, що відповідачем на початку 2007 року заставне майно - автомобіль Volkswagen LT 35, номер кузова НОМЕР_1 був переданий представнику позивача в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки жодного доказу в розумінні ст.76-80 ЦПК України, на підтвердження таких доводів суду не надано.

Крім того, з наявних в матеріалах справи відповідей Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області та Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві вбачається, що вищевказаний транспортний засіб був зареєстрований за відповідачем 16 листопада 2006 року та знятий з обліку 04 жовтня 2011 року на підставі доручення та 05 жовтня 2011 року зареєстрований за іншою особою. (т.2 а.с.2, 3)

Також суд не вважає достовірним доказом переходу до Компанії «Юкрейн авто лоун файненс № 1» («Ukraine Auto Loan Finance № 1») та/або ТОВ «Верус» прав вимоги чи зобов`язань позичальника за кредитним договором №ZPS0AE00000418 від 20 листопада 2006 року, - надані сторонами виписки за кредитним договором (т.1 а.с.211-247, т.2 а.с.5-22), в яких відображене погашення заборгованості вказаними юридичними особами.

При цьому будь-які договори, укладені між АТ КБ «ПриватБанк», Компанією «Юкрейн авто лоун файненс № 1» («Ukraine Auto Loan Finance № 1») та ТОВ «Верус» (в тому числі й ті, на які є посилання у виписках), в матеріалах справи відсутні.

Частинами 3 та 4 ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що правомірними є вимоги позивача до відповідача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 11 806,46 доларів США, за комісією в сумі 329,00 доларів США, а також заборгованості, нарахованої банком по 18 листопада 2011 року, - за процентами в сумі 2 486,11 доларів США та за пенею в сумі еквівалентній 85,75 доларів США (з урахуванням положень п.4.1. кредитного договору, за яким сплата пені здійснюється в гривні та сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати).

Згідно з вимогами статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, по захист якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року в справі № 676/2934/16-ц (провадження № 61-12194св18).

У відзиві на позовну заяву, поданому та підписаному представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Гончар Л.В., заявлено про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Про правові наслідки порушення зобов`язання боржником йдеться у ч.1 ст. 611, ч.2-4 ст. 612, ч.2 ст. 1050 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як убачається з матеріалів справи та вже зазначалось вище, сторони встановили строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - з 20 до 26 числа кожного місяця, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк по 18 листопада 2011 року включно (пункт 1.1 договору).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору - до повного виконання сторонами зобов`язань за цим договором (п.5.1. договору), сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч.2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, початок перебігу позовної давності для стягнення щомісячних платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов`язань.

Отже, аналізуючи умови укладеного між сторонами кредитного договору і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №ZPS0AE00000418 від 20 листопада 2006 року, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , жодних платежів в рахунок погашення заборгованості з 17 червня 2011 року від позичальника не надходило. Згідно умов вказаного кредитного договору, повне повернення кредиту визначено по 18 листопада 2011 року включно.

Проте банк звернувся до суду з даним позовом лише в жовтні 2015 року, тобто з пропуском визначеного законом загального строку позовної давності.

Пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року у справі № 6-116цс13.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи строки виконання зобов`язання за кредитним договором, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з підстав пропуску позивачем позовної давності до всіх заявлених вимог.

В порядку ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача в сплаченому при зверненні до суду розмірі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 251-255, 256-258, 261, 266, 267, 509, 525, 526, 530, 536, 546, 549-551, 598, 599, 610-612, 615, 625, 626, 629, 631, 1048-1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 12, 13, 76-82, 89, 141, 209, 247, 258, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д, ) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст рішення суду складено 12 березня 2021 року.

Суддя: