Постанова

Іменем України

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 520/15904/14-ц

провадження № 61-16353св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Централізована енергопостачальна компанія»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Гайсинський консервний комбінат», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Агрогарант», публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Централізована енергопостачальна компанія» на постанову Одеського апеляційного суду від 24 вересня 2020 рокуу складі колегії суддів: Вадовської Л. М., Ващенко Л. Г., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Централізована енергопостачальна компанія» (далі - ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Гайсинський консервний комбінат» (далі - ТОВ «Гайсинський консервний комбінат»), приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Агрогарант» (далі - ПрАТ «СК «Агрогарант»), публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Файненс Компані» (далі - ТОВ «Файненс Компані»), про визнання договору поруки дійсним.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 (поручитель), ПрАТ «СК «Агрогарант» (кредитор), ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» (боржник-1), ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» (боржник-2) укладено договір поруки від 12 липня 2010 року, за умовами якого: поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань боржника-1, які виникли на підставі угоди виконання зобов`язань зі сплати заборгованості № 1 від 08 липня 2010 року, укладеної між кредитором та боржником-1, а саме щодо повернення заборгованості в розмірі 13 337 307,78 грн зі строком повернення отриманих грошових коштів відповідно до графіку платежів, встановлених цією угодою, з кінцевим строком платежу до 10 січня 2013 року; поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань боржника-2, які виникли на підставі угоди про виконання зобов`язань зі сплати заборгованості № 1 від 25 травня 2007 року, укладеної між кредитором і боржником-2, а саме щодо повернення заборгованості в розмірі 7 800 057,00 грн зі строком повернення отриманих грошових коштів відповідно до графіку платежів, встановлених цією угодою, з кінцевим строком платежу до 30 грудня 2010 року; поручитель відповідає перед кредитором за зобов`язаннями боржників нерухомим майном, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , вартість якого визначена за згодою сторін та складає 200 000,00 грн.

Відповідач договір поруки вважає недійсним через недотримання нотаріальної форми правочину.

08 грудня 2014 року ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» уточнило позовні вимоги та просило суд визнати дійсним договір поруки від 12 липня 2010 року, укладений між ОСОБА_1 , ПрАТ «СК «Агрогарант», ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» (а. с. 2-4, 44-46, т. 1).

У грудні 2014 року ПрАТ «СК «Агрогарант» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», ПАТ «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки недійсним, стягнення заборгованості та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» та ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» не виконують свої зобов`язання за угодою № 1, укладеною 25 травня 2007 року між ним і ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», згідно з якою ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» зобов`язано сплатити 7 800 057,00 грн до 01 жовтня 2007 року та за угодою № 1, укладеною 08 липня 2010 року між ним і ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», згідно з якою ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» зобов`язано сплатити 13 337 307,78 грн до 10 січня 2013 року. У зв`язку з чим у ПрАТ «СК «Агрогарант»виникло право звернення стягнення на майно ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» за договором іпотеки від 25 травня 2007 року та на майно ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» за договором іпотеки від 12 липня 2010 року.

Проте зазначене майно, яке було передано ПрАТ «СК «Агрогарант» в іпотеку за договорами від 21 червня 2007 року та від 30 липня 2010 року, у подальшому було повторно передано в іпотеку ПАТ «Дельта Банк».

ПрАТ «СК «Агрогарант» зазначало, що його згода на передачу майна у повторну іпотеку не надавалась, товариство про це не знало.

Ураховуючи викладене, ПрАТ «СК «Агрогарант» просило суд:

визнати недійсним договір іпотеки від 30 липня 2010 року, укладений між ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» та ПАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем за договором на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»), з моменту його вчинення;

виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження 2484722, згідно з яким іпотекодавець ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», іпотекодержатель ПАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»);

виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про іпотеку 2484755, згідно з яким іпотекодавець ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», іпотекодержатель ПАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»;

стягнути частину заборгованості в розмірі 9 200 000,00 грн з ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» перед ПрАТ «СК «Агрогарант» за угодою № 1 від 08 липня 2010 року, загальна заборгованість за якою складає 13 337 307,78 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 12 липня 2010 року шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 9 200 000,00 грн;

визнати недійсним договір іпотеки від 21 червня 2007 року, укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем за договором на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», з моменту його вчинення;

виключити з Державного реєстру іпотек реєстраційний номер обтяження: 5184739, згідно з яким тип обтяження: іпотека; іпотекодержатель ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»); іпотекодавець ТОВ «Гайсинський консервний комбінат»;

виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 5184756, згідно з яким тип обтяження: заборона на нерухоме майно; іпотекодержатель ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»; іпотекодавець ТОВ «Гайсинський консервний комбінат»;

виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номери записів про іпотеку 5667794, 5667837, 5667680, 5667717, згідно з якими іпотекодержатель ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»), іпотекодавець ТОВ «Гайсинський консервний комбінат»;

стягнути частину заборгованості в розмірі 3 500 000,00 грн з дочірнього підприємства «Гайсинський консервний комбінат» на користь ПрАТ «СК «Агрогарант» за угодою про виконання зобов`язань по сплаті заборгованості № 1 від 25 травня 2007 року, загальна заборгованість за яким складає 7 800 057,00 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25 травня 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 3 500 000,00 грн;

стягнути частину заборгованості в розмірі 500 000,00 грн з ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» на користь ПрАТ «СК «Агрогарант» за угодою про виконання зобов`язання зі сплати заборгованості № 1 від 25 травня 2007 року, загальна заборгованість за яким складає 7 800 057,00 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 25 травня 2007 року, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 500 000,00 грн;

стягнути з ОСОБА_1 частину заборгованості в розмірі 200 000,00 грн на користь ПрАТ «СК «Автогарант» за договором поруки від 12 липня 2010 року шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 200 000,00 грн;

стягнути судові витрати (а. с. 60-74, т. 1).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року у складі судді Огренич І. В. у задоволенні позовних вимог ТОВ«Централізована енергопостачальна компанія» відмовлено.

Позовні вимоги ПрАТ «СК «Агрогарант» задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки від 30 липня 2010 року, укладений між ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» та ПАТ «Кредитпромбанк», з моменту його вчинення.

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження 2484722, згідно з яким: Іпотекодавець ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія»; Іпотекодержатель ПАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»).

Виключенло з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про іпотеку 2484755, згідно з яким: Іпотекодавець ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія»; Іпотекодержатель ПАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»).

Стягнуто частину заборгованості в розмірі 9 200 000,00 грн з ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» перед ПрАТ «СК «Агрогарант» за Угодою № 1 від 08 липня 2010 року, загальна заборгованість за якою складає 13 337 307,78 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки б/н від 12 липня 2010 року та проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки: 9 200 000,00 грн.

Визнано недійсним іпотечний договір від 21 червня 2007 року, укладений між ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем за договором на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», з моменту його вчинення.

Виключено з Державного реєстру іпотек реєстраційний номер обтяження 5184739, згідно з яким: тип обтяження: іпотека; Іпотекодержатель: ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»); Іпотекодатель: ТОВ «Гайсинський консервний комбінат».

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 5184756, згідно з яким: тип обтяження: заборона на нерухоме майно; Іпотекодержатель: ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»); Іпотекодатель: ТОВ «Гайсинський консервний комбінат».

Виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номери записів про іпотеку: 5667794, 5667837, 5667680, 5667717, згідно з якими: Іпотекодержатель: ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержателем на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк»); Іпотекодатель: ТОВ «Гайсинський консервний комбінат».

Стягнуто частину заборгованості в розмірі 3 500 000,00 грн з дочірнього підприємства «Гайсинський консервний комбінат» на користь ПрАТ «СК «Агрогарант» за угодою про виконання зобов`язань по сплаті заборгованості № 1 від 25 травня 2007 року, загальна заборгованість за яким складає 7 800 057,00 грн, шляхом звернення стягнення на предмета іпотеки за іпотечним договором від 25 травня 2007 року та проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 3 500 000,00 грн.

Стягнуто частину заборгованості в розмірі 500 000,00 грн з ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» на користь ПрАТ «СК «Агрогарант» за угодою про виконання зобов`язань по сплаті заборгованості № 1 від 25 травня 2007 року, загальна заборгованість за яким складає 7 800 057,00 грн, шляхом звернення стягнення на предмета іпотеки за іпотечним договором від 25 травня 2007 року та проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 500 000,00 грн.

У задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «Агрогарант» до ОСОБА_1 про стягнення частини заборгованості в розмірі 200 000,00 грн за договором поруки від 12 липня 2010 року шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки 200 000,00 грн, відмовлено.

Стягнуто з ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», ПАТ «Дельта Банк» на користь ПрАТ «СК «Агрогарант» судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» є необґрунтованими та недоведеними, оскільки договір поруки від 12 липня 2010 року, укладений між ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», ОСОБА_1 , ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» і ПрАТ «СК «Агрогарант», нотаріально не посвідчувався, тому є недійсним.

Крім того, договір поруки від 12 липня 2010 року за своєю юридичною природою є іпотечним договором.

Щодо позовних вимог ПрАТ «СК «Агрогарант», то договір іпотеки від 25 травня 2007 року, укладений з ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», та договір іпотеки від 12 липня 2010 року, укладений з ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», підписані представниками за довіреністю, повноваження яких перевірено нотаріусом, скріплені печатками підприємств та посвідчені приватним нотаріусом Южненського міського нотаріального округу Одеської області.

21 червня 2007 року та 30 липня 2010 року між ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» та ВАТ «Кредитпромбанк» укладено іпотечні договори, за умовами яких ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» передало ВАТ «Кредитпромбанк» нерухоме майно, що вже знаходилося в іпотеці у ПрАТ «СК «Агрогарант». Вказані договори укладені в забезпечення виконання кредитних зобов`язань між цими самими сторонами.

Таким чином, на момент укладення договорів іпотеки від 21 червня 2007 року та від 30 липня 2010 року ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» і ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» фактично не мали відповідних повноважень на передачу зазначеного в цих договорах майна в іпотеку, не мали права продавати, орендувати тощо, у зв`язку з чим порушили норми абзацу 4 частини третьої статті 9 Закону України «Про іпотеку» та умови договорів.

Існуючі обтяження, накладені на підставі договорів іпотеки від 21 червня 2007 року та від 30 липня 2010 року, що є недійсними, обмежують права ПрАТ «СК «Агрогарант» як власника.

При цьому, враховуючи, що договір поруки від 12 липня 2010 року укладений між ПрАТ «СК «Агрогарант», ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» та ОСОБА_1 є недійсним, суд вважав вимоги ПрАТ «СК «Агрогарант» в частині стягнення з ОСОБА_1 частини заборгованості в розмірі 200 000,00 грн за договором поруки від 12 липня 2010 року шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , безпідставними, а інші вимоги - обґрунтованими, доведеними й такими, що підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

04 листопада 2019 року ТОВ «Файненс Компані», яке є правонаступником ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору про відступлення прав вимоги від 22 квітня 2019 року, звернулось до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 21 листопада 2019 року поновлено ТОВ «Файненс Компані», яке є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Файненс Компані», як правонаступника ПАТ «Дельта Банк», на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року в справі.

Зупинено дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року.

У ході апеляційного провадження у справі ПрАТ «СК «Агрогарант» 05 лютого 2020 року подано заяву про відмову від частини позовних вимог та визнання нечинним судового рішення в частині вимог (а. с. 125-128, т. 2).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року заяву ПрАТ «СК «Агрогарант» про відмову від частини позовних вимог задоволено.

Прийнято відмову ПрАТ «СК «Агрогарант» від позовних вимог в частині:

визнання недійсним договору іпотеки від 30 липня 2010 року з моменту його вчинення;

виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про обтяження 2484722;

виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про іпотеку 2484755;

стягнення частини заборгованості в розмірі 9 200 000,00 грн з ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» перед ПрАТ «СК «Агрогарант» за угодою № 1 від 08 липня 2010 року, загальна заборгованість за якою складає 13 337 307,78 грн шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 12 липня 2010 року, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну продажу предмету іпотеки: 9 200 000,00 грн.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року в указаній частині позовних вимог ПрАТ «СК «Агрогарант» визнано нечинним, провадження у справі в цій частині вимог закрито (а. с.177-184, т. 2).

Постановою Одеського апеляційного суд від 24 вересня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Файненс Компані», як правонаступника ПАТ «Дельта Банк», задоволено частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року в частині позовних вимог ПрАТ «СК «Агрогарант» про визнання недійсним договору іпотеки від 21 червня 2007 року, укладеного між ВАТ «Кредитпромбанк» (стороною іпотекодержателем за договором на момент розгляду спору по суті є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», з моменту його вчинення, виключення з Державного реєстру іпотек реєстраційний номер обтяження 5184739, виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження 5184756, виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номерів записів про іпотеку: 5667794, 5667837, 5667680, 5667717 скасовано, провадження у справі в цій частині позовних вимог закрито.

Стягнуто з ПрАТ «СК«Агрогарант» на користь ТОВ «Файненс Компані» витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 12 789,00 грн.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині вимог ПрАТ «СК «Агрогарант» до ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» про визнання недійсним правочину, усунення перешкод у користуванні майном шляхом виключення записів з державного реєстру іпотек та заборони відчуження нерухомого майна підлягає скасуванню із закриттям провадження в цій частині вимог на підставі пункту 4 частини першої статті 374, статті 377 ЦПК України, оскільки справа в цій частині вимог не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини перщшої статті 255 ЦПК України).

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому при апеляційному перегляді не перевірялось.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2020 року ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судомнорм процесуального права, просило суд скасувати постанову апеляційного суду, закрити апеляційне провадження, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення

заявник посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом в оскаржуваному судовому рішенні застосовано норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 13 липня 2016 року у справі № 629/162-10 та Верховного Суду

від 14 лютого 2018 року у справі № 910/33054/15, від 06 лютого 2019 року

у справі № 361/161/13-ц.

Крім того, суд належним чином не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 520/15904/14-ц з Київського районного суду м. Одеси.

У задоволенні клопотання ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» про зупинення дії постанови Одеського апеляційного суд від 24 вересня 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку відмовлено.

Надіслано учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснено їм право подати відзив на касаційну скаргу

У грудні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2021 року справу за позовом ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» до ОСОБА_1 , треті особи: ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», ПрАТ «СК «Агрогарант», ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Файненс Компані», про визнання договору поруки дійсним, за позовом ПрАТ «СК «Агрогарант» до ОСОБА_1 , ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія», ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», ПАТ«Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Файненс Компані», про визнання правочинів недійсними, звернення стягнення на майно, усунення перешкод у користуванні майном призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» мотивована тим, що усі дії, вчинені ПАТ «Дельта Банк» при розгляді цієї справи, обов`язкові для його правонаступника - TOB «Файненс Компані».

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув і не врахував, що в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження того, що ПАТ «Дельта Банк» було двічі повідомлено про розгляд справи, зокрема, повідомлення про вручення 22 грудня 2014 року (а. с. 160, т. 1) та повідомлення про вручення 12 січня 2015 року (а. с. 168, т. 1).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційний суд не врахував висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладено у постанові ід 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37З52сво18) та у порушення частини другої статті 358 ЦПК України безпідставно поновив TOB «Файненс Компані» строк апеляційного оскарження.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У січні 2021 року TOB «Файненс Компані» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначено, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, апеляційний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку доказам, наданим сторонами.

Зазначало, що TOB «Файненс Компані», як особа, яка не брала участі у справі, з поважних причин пропустило строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

21 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» (іпотекодержатель) та ТОВ «Гайсинський консервний комбінат» (іпотекодавець) укладено іпотечний договір, за умовами якого в рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 20 червня 2007 року (з усіма змінами та додатковими угодами до нього, що можуть бути укладені в майбутньому), укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», передано в іпотеку нерухоме майно:

комплекс будівель і споруд, загальною площею 8638,75 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , та належать іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Гайсинської міської ради Вінницької області від 26 жовтня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області від 17 жовтня 2001 року № 405, зареєстрованого комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 18 травня 2007 року;

комплекс будівель і споруд, загальною площею 9 814,45 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3 , та належать іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Гайсинської міської ради Вінницької області від 26 жовтня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області від 17 жовтня 2001 року № 405 та зареєстрованого комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації 18 травня 2007 року;

нежитлову будівлю, загальною площею 129,9 кв. м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Гайсинської міської ради Вінницької області від 26 жовтня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області від 17 жовтня 2001 року № 405 та зареєстрованого комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації 18 травня 2007 року;

нежиле приміщення, загальною площею 173,05 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Д. Ю., зареєстрованого 21 листопада 2002 року за реєстровим № 5244 та акта прийняття-передачі від 21 листопада 2002 року, зареєстрованого комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації 18 травня 2007 року;

комплекс будівель і споруд, загальною площею 124,3 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 , та належать іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Гайсинської міської ради Вінницької області від 26 жовтня 2001 року на підставі рішення виконавчого комітету Гайсинської міської ради Вінницької області від 17 жовтня 2001 року № 405 та зареєстрованого комунальним підприємством «Гайсинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 18 травня 2007 року.

Земельні ділянки, загальною площею 9 831 га, на яких знаходиться предмет іпотеки, використовуються іпотекодавцем на правах оренди згідно з рішенням Гайсинської міської ради Вінницької області від 28 грудня 2001 року та договором оренди земельної ділянки від 21 лютого 2002 року за реєстровим № 677, посвідченим приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Підвашецьким І. В.

Іпотечний договір посвідчено 21 червня 2007 року приватним нотаріусом Гайсинського районного нотаріального округу Вінницької області Підвашецьким І. В., зареєстровано в реєстрі за № 2361; обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано 21 червня 2007 року (а. с. 108-115, т. 1).

Право вимоги за кредитним договором від 20 червня 2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», і забезпечувальними договорами перейшло ПАТ «Дельта Банк» на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» .

На підставі договору про відступлення прав вимоги від 22 квітня 2019 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Файненс Компані», останньому перейшло право вимоги за кредитним договором від 20 червня 2007 року, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ТОВ «Гайсинський консервний комбінат», та забезпечувальними договорами (а. с. 66-72, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ТОВ «Централізована енергопостачальна компанія» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржене судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» з 15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України.

Підпунктом 13 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції 2017 року, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року, на яке подана апеляційна скарга, ухвалено до набрання чинності ЦПК України (15 грудня 2017 року). А тому підлягає оскарженню у строки, передбачені статтею 294 ЦПК України, 2004 року.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України 2004 року апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У частині третій статті 297 ЦПК України 2004 року передбачено, що апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Установлено, що апеляційну скаргу на рішення районного суду від 15 січня 2015 року ТОВ «Файненс Компані», яке є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», подало 04 листопада 2019 року одночасно з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

При цьому в указаному клопотанні зазначено, що строк пропущено з поважних причин, оскільки ТОВ «Файненс Компані» стало відомо про рішення районного суду від 15 січня 2015 року лише 30 жовтня 2019 року. ПАТ «Дельта Банк» при передачі документів за договором відступлення права вимоги від 22 квітня 2019 року не передало процесуальних чи судових документів у рамках цієї справи, тому ТОВ «Файненс Компані», як особа, яка не брала участі у справі, має право на поновлення строку апеляційного оскарження.

Ухвалою Одеського апеляційного суд від 21 листопада 2019 року поновлено ТОВ «Файненс Компані», яке є правонаступником ПАТ «Дельта Банк», строк на апеляційне оскарження рішення суду.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Файненс Компані», як правонаступника ПАТ «Дельта Банк», на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року в справі.

Зупинено дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року.

Такі процесуальні дії апеляційного суду є передчасними й грунтуються на неправильному застосуванні норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті статтею 126 ЦПК України передбачено право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями, встановлені державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Судом установлено, що ПАТ «Дельта Банк» було повідомлено про розгляд справи районним судом 15 січня 2015 року, тобто у день, коли було ухвалено судове рішення (а. с. 168, т. 1), однак представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з`явився, таким чином обравши лінію своєї процесуальної поведінки, що є правом сторони у справі.

Отже, поновляючи процесуальний строк апеляційного оскарження та постановляючи ухвалу про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою правонаступника ПАТ «Дельта Банк» - ТОВ «Файненс Компані», апеляційний суд не врахував, що ПАТ «Дельта Банк» брало участь у справі, належним чином повідомлено про дату судового засідання та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки апеляційна скарга подана 04 листопада 2019 року, з пропуском визначеного статтею 294 ЦПК України 2004 року десятиденногостроку.

При цьому апеляціний суд не звернув уваги на те, що відповідно до частини другої статті 55 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Крім того, ТОВ «Файненс Компані» як правонаступник ПАТ «Дельта Банк» у клопотанні зазначало не те, що його правопопередник не був належним чином повідомлений про дату сулдового розгляду, а те, що строк ним пропущено з поважних причин, оскільки ТОВ «Файненс Компані» стало відомо про рішення районного суду від 15 січня 2015 року лише 30 жовтня 2019 року, а ПАТ «Дельта Банк» при передачі документів за договором відступлення права вимоги від 22 квітня 2019 року не передало процесуальних чи судових документів у рамках цієї справи.

Проте апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішення районного суду ухвалено 15 січня 2015 року, а ТОВ «Файненс Компані» отримало права правонаступника лише 22 квітня 2019 року. Отже, вирішувати питання про пропуск процесуального строку апеляційного оскарження (у 10 днів) з доводів, яка наведена заявником, взагалі є безпідставною.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що:

«вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року);

«одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Тлумачення вказаних норм, з урахуванням усталеної прецедентної практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповіда вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Централізована енергопостачальна компанія» задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного суд від 24 вересня 2020 рокускасувати, справу передатина новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець