Справа № 209/752/20
Провадження № 2/209/46/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Замкової Я.В.,

за участі секретаря Погрібної О.В.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи - Переверзева І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради м. Кам`янське Дніпропетровської області, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про захист прав власності шляхом скасування запису про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд скасувати запис про право власності за номером 35311701 на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку, загальною площею 388,1 кв.м., житловою площею 91,4 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 , судові витрати стягнути на користь позивача в рівних частинах.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначено, що він, згідно додаткового рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі № 209/696/16-ц, яке не оскаржувалося та набрало законної сили, є власником 1/3 частки вказаного житлового будинку. Рішенням державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Коноплянки Вадима Михайловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892 від 03 лютого 2020 року о 16:53:25 зареєстровано право власності ОСОБА_4 на 2/3 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є: постанова, серія та номер: 209/696/16-ц, видана 22 травня 2019 року, видавник: Дніпровський апеляційний суд; рішення суду, серія та номер:209/696/16-ц, видане 02 лютого 2018 року, видавник: Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська. При здійсненні реєстрації державний реєстратор свідомо випустив із уваги додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі № 209/696/16-ц, яке є невід`ємною частиною рішення від 02 лютого 2018 року та які підлягають спільному виконанню. Це порушення, у свою чергу, призвело до прийняття державним реєстратором Сітало Євгенією Вікторівною рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 51149304 від 14 лютого 2020 року, яким відмовлено у реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/3 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 , яке виникло у нього на підставі додаткового рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі № 209/696/16-ц. Також реєстратором зазначено, що згідно актуальних даних реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на це майно виглядає наступним чином: ОСОБА_4 - 2/3 частки, ОСОБА_3 - 2/15 частки, ОСОБА_5 - 1/5 частка. Тому виконати додаткове рішення суду від 05 серпня 2019 року не є можливим. Вважає що державний реєстратор, поза межами своїх повноважень, надав протиправну перевагу праву власності відповідача, здійснив несанкціоноване втручання у право власності позивача та свавільно позбавив його частки нерухомого майна.

Як на обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається практику Європейського суду з прав людини (рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, «Ісмаїлов проти Росії" від 06.11.2008 року, постанову Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", постанову Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації"), статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також вважає, що предметом розгляду цієї справи є те тільки рішення державного реєстратора, як суб`єкта наділеного владно-управлінськими функціями, а і підстави набуття та здійснення права власності на об`єкт нерухомого майна, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин, тому цей спір має вирішуватися за правилами ЦПК України.

Посилаючись на Постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 № 367/2022/15-ц (14-376цс18), від 04.09.2018 № 915/127/18 (12-184гс18), від 22.08.2018 № 925/1265/16 (12-158гс18), вважає, що належним способом захисту його права є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрації прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію (частина друга статі 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Крім того, позивач на обґрунтування свого позову, посилається на таку хронологію подій та підстави для скасування запису про проведену державну реєстрації права власності і здійсненням реєстрації за позивачем.

- 02 лютого 2018 року - рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі №209/696/16-ц, яким, крім іншого, визнано право власності ОСОБА_4 на 2/3 частки будинку за адресою АДРЕСА_1 ;

- 22 травня 2019 року - постанова Дніпровського апеляційного суду, якою залишено без змін рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі №209/696/16-ц, яким, крім іншого, визнано право власності ОСОБА_4 на 2/3 частки будинку за адресою АДРЕСА_1 ;

- 31 травня 2019 року - реєстрація права власності ОСОБА_5 на 1/5 частки будинку за адресою АДРЕСА_1 ;

- 06 червня 2019 року - звернення ОСОБА_4 до Департаменту реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради щодо реєстрації права власності на 2/3 частки житлового будинку;

- 06 червня 2019 року - ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі №209/1835/19 накладено арешт та заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо будинку за адресою АДРЕСА_1 ;

- 11 червня 2019 року, 18 червня 2019 року, 02 липня 2019 року - рішення державних реєстраторів Департаменту комунальної власності та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, в тому числі державного реєстратора Коноплянки Вадима Михайловича, про зупинення державної реєстрації права власності ОСОБА_4 ;

- 05 серпня 2019 року - додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі №209/696/16-ц (набуло законної сили 05 вересня 2019 року, яким за ОСОБА_3 залишено право власності на 1/3 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 ;

- 13 серпня 2019 року - позов ОСОБА_4 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (один із відповідачів - державний реєстратор Коноплянка Вадим Михайлович) про визнання протиправними та скасування рішень державних реєстраторів Департаменту комунальної власності та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради від 11 червня 2019 року, 18 червня 2019 року 02 липня 2019 року, зобов`язання реєстраторів здійснити реєстрацію права власності ОСОБА_4 ;

- 26 вересня 2019 року - відкриття Дніпропетровським окружним адміністративним судом провадження у справі №209/7837/19;

- 21 жовтня 2019 року - подання заяви ОСОБА_5 у справі №209/7837/19 про вступ у справу в якості третьої особи з направленням державному реєстратору Коноплянці Вадиму Михайловичу копії заяви разом з додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі №209/696/16-ц;

- 23 жовтня 2019 року - ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №160/7837/19 про залучення ОСОБА_5 в якості третьої особи;

- 20 листопада 2019 року - підготовче засідання у справі, надання ОСОБА_5 письмових пояснень щодо позову, надісланих в тому числі державному реєстратору Коноплянці В.М.;

- 11 грудня 2019 року - закриття підготовчого засідання у справі, надання державним реєстратором Коноплянкою В.М. відзиву на позовну заяву;

- 20 січня 2020 року , 05 лютого 2020 року - розгляд справи по суті, наступне засідання - 17 лютого 2020 року;

- 22 січня 2020 року - постановою Дніпровського апеляційного суду скасована ухвала Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі №209/1835/19, якою накладено арешт та заборонено вчиняти реєстраційні дії щодо будинку за адресою АДРЕСА_1 ;

- 03 лютого 2020 року - здійснення реєстрації права власності ОСОБА_4 на 2/3 частки будинку за адресою АДРЕСА_1 ;

- 14 лютого 2020 року - відмова в державній реєстрації права власності ОСОБА_3 на 1/3 частку будинку за адресою АДРЕСА_1 .

На підтвердження протиправності дій реєстратора та незаконності виникнення права власності у відповідача зазначає наступне.

Державний реєстратор Коноплянка Вадим Михайлович, приймаючи 03 лютого 2020 року рішення про реєстрацію речових прав, проігнорував додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі №209/696/16-ц, про яке державному реєстратору було достеменно відомо. Так, рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року у справі №209/696/16-ц, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року, був частково задоволений позов ОСОБА_4 , та вирішено:

«Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 1/15 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_4 .

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 3/5 частки вказаного житлового будинку ОСОБА_4 .

Скасувати запис № 10578795 від 28 липня 2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 04), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частці розміром 2/5.

Скасувати запис № 10578815 від 28 липня 215 року про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно - житловий будинок, (реєстраційний номер 04), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в частці розміром 3/5.

Скасувати запис № 10577674 від 28.07.2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_9 на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 3299504), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати запис про проведення до 01 січня 2013 року державної реєстрації права власності за ОСОБА_9 , на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ».

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі №209/696/16-ц рішення доповнено наступним пунктом:

«Залишити за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .».

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі №209/590/18 від 05 липня 2018 року, яке набрало законної сили 15 серпня 2018 року, за ОСОБА_5 визнано право власності на 1/5 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 47148086 від 31 травня 2019 року 15:36:20, ОСОБА_10 , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Дніпропетровська обл.)

Тобто, за вказаними судовими рішеннями (які не скасовані та містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень) є три власника житлового будинку: ОСОБА_4 - 2/3 частки; ОСОБА_3 - 1/3 частки; ОСОБА_5 - 1/5 частка. При цьому, право власності ОСОБА_4 на 2/3 частки та ОСОБА_5 на 1/5 частку зареєстровано в реєстрі речових прав, а тому зареєструвати його, позивача, 1/3 частку не вбачається можливим, оскільки сума вказаних трьох часток складає більше одиниці, а саме 1,2 (2/3+1/3+1/5 = 1,2). Отже, склалася ситуація, за якою рішеннями національних судів встановлено право власності різних осіб в об`єкті спільної часткової власності в загальному розмірі 120%. В даному випадку усунення конфлікту судових рішень мало бути здійснено саме органами судової влади, які повинні були з`ясувати причини виникнення розбіжностей та вжити передбачених законом заходів щодо приведення часток співвласників до обґрунтованих та пов`язаних розмірів.

Однак, державний реєстратор Коноплянка В.М., знаючи про наявність додаткового рішення Дніпровського райсуду від 05 серпня 2019 року, розуміючи що сума часток співвласників становить 120% і що після реєстрації 2/3 частки ОСОБА_4 буде неможливим реєстрація 1/3 частки за ОСОБА_3 , фактично перейняв на себе функцію судового органу та вирішив зареєструвати 2/3 частки за ОСОБА_4 , позбавивши його, позивача, законних прав на володіння належною йому часткою, визначеною додатковим рішенням суду.

Коноплянка В.М. достовірно знав про наявність додаткового рішення суду від 05 серпня 2019 року, бо Департамент реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, в якому працює реєстратор Коноплянка В.М. , був залучений до участі у справі №209/696/16-ц в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Департамент отримував від Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська всі повістки, ухвали, рішення, які направлялись судом всім учасникам справи протягом усього періоду її розгляду. Крім іншого, департамент отримав поштою від Дніпровського районного суду додаткове рішення від 05 серпня 2019 року, від Дніпровського апеляційного суду - ухвалу від 29 жовтня 2019 року, яка містить посилання на додаткове рішення від 05 серпня 2019 року та його зміст. Також Департамент (особисто реєстратор Коноплянка В.М.) був відповідачем у справі № 160/7837/19, яка розглядається Дніпропетровським окружним адміністративним судом, в рамках якої ОСОБА_5 направляла всім учасникам, у тому числі Коноплянці В.М. цінним листом заяву від 16 жовтня 2019 року та письмові пояснення від 14 листопада 2019 року, до яких долучала копію додаткового рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року. Серед іншого, додаткове рішення 06 серпня 2019 року оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень (номер рішення в реєстрі - 83433826).

Оскільки додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення і може бути ухвалено виключно до початку виконання основного рішення, то рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року без додаткового рішення від 05 серпня 2019 року є неповним та не утворює юридично значимого документу. Таким чином, державний реєстратор Коноплянка В.М. прямо порушив приписи ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими встановлено, що державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

При цьому, ОСОБА_4 також не повідомив реєстратора Коноплянку В.М. про існування додаткового рішення, приховавши цю інформацію, оскільки розумів, що вказане додаткове судове рішення може стати перешкодою для реєстрації за ним права власності на 2/3 частки будинку.

Своїм рішенням державний реєстратор Коноплянка В.М. не тільки здійснив реєстрацію за ОСОБА_4 2/3 частки будинку, а і самовільно перерозподілив частки нерухомого майна, визначивши за ОСОБА_3 2/15 частки (хоча додатковим рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі № 209/696/16-ц за ОСОБА_3 залишено право власності на 1/3 частку житлового будинку).

В порушення ст. 18, п.5 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор Коноплянка В.М, знаючи про зареєстроване за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частку будинку, що суперечило часткам ОСОБА_4 (2/3 частки) та ОСОБА_3 (1/3 частка), що були встановлені рішенням суду від 02 лютого 2018 року та додатковим рішенням від 05 серпня 2019 року, виконав реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 2/3 частки в праві власності на будинок, хоча повинний був відмовити у цій реєстрації. Таким чином, вказаними реєстраційними діями порушено, його, позивача, право власності шляхом позбавлення його неуповноваженими на це законом особами частки власності, права на яку підтверджені судовим рішенням.

Посилаючись на Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року, пункти 1 та 2 частини першої статті 2, статтю 18, пункт 1 статті 22 , статтю 27 Закону України «Про державну реєстрацію тезових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вважає, що державним реєстратором не було перевірено у встановленому законом порядку належність поданих документів для проведення реєстрації вимогам закону, а тому запис про проведену державну реєстрацію права власності підлягає скасуванню.

16 жовтня 2020 року позивачем подана заява про зміну підстав позову (т.1 а.с.193-193«б»), де зазначено, що він цією заявою доповнює підстави позову (при цьому підстави, зазначені у позові залишаються незмінними) наступними обставинами. При здійсненні реєстрації права власності за ОСОБА_4 на 2/3 частини будинку по АДРЕСА_3 державним реєстратором не виконано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року у справі № 209/696/16-ц таким чином, як зазначено безпосередньо в рішенні суду (хоча саме це рішення як підстава виникнення права власності зазначено державним реєстратором в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Державний реєстратор вийшов за межі розподілення часток, вказаних в рішенні, виконав рішення в порядку, яке в рішенні не зазначено. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року та частково скасовано постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року, частково задоволений позов ОСОБА_4 і вирішено: «Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 1/15 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_4 ». За правовою логікою та принципом правової визначеності Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська повертає власників до розподілу права власності, що існував станом на 05 квітня 2007 року (додатковим рішенням від 05 серпня 2019 року такий розподіл ще раз підтверджений), тобто ОСОБА_4 належить право власності на 2/3 частини вказаного житлового будинку; ОСОБА_3 належить право власності на 1/3 частину вказаного будинку. Відповідно в мотивувальній частині рішення суду зазначено, що ОСОБА_3 належало на момент розгляду справи 2/5 частки нерухомого майна - житлового будинку. При витребуванні 1/15 частки мала бути дотримана наступна пропорція: 2/5 - 1/5 = 6/15 - 1/15 - 5/15 або 1/3. Саме в такому порядку державним реєстратором мало бути виконано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року. Проте, державний виконавець залишив у власності ОСОБА_3 лише 2/15 частки будинку, позбавивши його права власності на 3/15 частки будинку. При здійсненні державним реєстратором реєстрації права власності ОСОБА_4 були наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, оскільки рішенням суду за ОСОБА_4 визначено право власності на 2/3 частини будинку, а за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину будинку. Право власності на 1/5 частку будинку належало та було зареєстровано за ОСОБА_5 , яка не була стороною у справі та її право власності не зазначено у рішенні суду по цій справі, і щодо нього суду нічого не вирішував, що у свою чергу мало призвести до відмови у державній реєстрації. При виконанні рішення суду державний виконавець мав керуватися виключно обставинами, визначеними судом, тобто ОСОБА_8 належить право власності на 3/5 частини будинку, а ОСОБА_3 - 2/5 частини будинку. ОСОБА_5 була співвласником 1/5 частки житлового будинку, дата проведення державної реєстрації права власності - 23 травня 2019 року, підстава реєстрації - рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 липня 2018 року у справі № 209/590/18, дата набрання законної сили -15 серпня 2018 року. Цим рішенням за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/5 частину будинку. Тобто, на час здійснення реєстраційних дій щодо ОСОБА_4 розподіл часток на вказаний будинок в Єдиному державному реєстрі речових прав виглядає наступним чином: ОСОБА_8 - 3/5 частини, ОСОБА_3 - 1/15 частина, ОСОБА_5 - 1/5 частина. За рішенням у справі № 209/696/16-ц, з урахуванням реєстрації 23 травня 2019 року права власності ОСОБА_5 на 1/5 частину будинку, розподіл часток був неможливий, оскільки виникає інвентаризаційна нерівність, що у свою чергу свідчить про протиправність дій державного реєстратора. Спільна часткова власність не може бути розподілена між власниками наступним чином: ОСОБА_4 - 2/3 частини, ОСОБА_3 - 1/3 частина, ОСОБА_5 - 1/5 частина. Тому державний реєстратор повинен був відмовити в реєстрації права власності ОСОБА_4 на 2/3 частини будинку.

12 травня 2020 року від відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с. 75-77), в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що він не згодний з вимогами, що викладені у позові ОСОБА_3 , з наступних підстав. Так, 02 лютого 2018 року Дніпровським районним судом було ухвалено рішення у справі № 209/696/16-ц, яке, згідно постанови Дніпровського апеляційного суду, набрало законної сили 22 травня 2019 року. Вказаним рішенням суду на його, ОСОБА_4 , користь з незаконного володіння ОСОБА_3 витребувано 1/15 частку житлового будинку, з незаконного володіння ОСОБА_8 витребувано 3/5 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Скасовані запис № 10578795 від 28 липня 2015 року, запис № 10578815 від 28 липня 2015 та запис № 10577674 від 28 липня 2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 04), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частки вказаного будинку.

В червні 2019 року він звернувся до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської Дніпропетровської області з заявою про виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року, і на момент його звернення з цією заявою додаткове рішення суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину житлового будинку не було винесено. До лютого 2020 року державний реєстратор не проводив державну реєстрацію його права власності у зв`язку з забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, що були встановлені ухвалами суду. Лише після скасування цих ухвал 03 лютого 2020 року державним реєстратором Коноплянкою В.М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892, згідно з яким за ним було зареєстровано право власності на 2/3 частки житлового будинку. Вважає таке рішення державного реєстратора правомірним, так як він виконував рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі 209/696/16-ц. На момент винесення рішення про реєстрацію за ним права власності на 2/3 частки житлового будинку державний реєстратор не мав заяви позивача про реєстрацію за ним права власності на 1/3 частку житлового будинку на підставі додаткового рішення суду від 05 серпня 2019 року, а відповідно і не повинен був вирішувати питання щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності. Крім того, згідно відомостей з державного реєстру нерухомого майна за ОСОБА_3 вже було зареєстровано право власності на 2/15 частки даного житлового будинку. Тому державний реєстратор, врахувавши частку ОСОБА_3 (2/15) та ОСОБА_5 (1/5) правомірно вирішив зареєструвати за ним, ОСОБА_4 , 2/3 частки на житловий будинок. При прийнятті винесеного рішення, державний реєстратор керувався статями 2, 3, 18, пунктами 5 і 6 ч.1 ст. 24, Постановою КМУ від 25 грудня 2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень». Вважає, що державний реєстратор не порушив норми чинного законодавства та правомірно здійснив реєстрацію за ним, ОСОБА_4 , права власності на 2/3 частки житлового будинку.

Також вказав на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у фактичних шлюбних відносинах, мають спільних дітей. Після ухвалення Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська рішення від 02 лютого 2018 року, ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, у тому числі житлового будинку по АДРЕСА_3 . При розгляді справи ОСОБА_13 та ОСОБА_3 ввели суд в оману і не повідомили, що Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 02 лютого 2018 року було ухвалено рішення у справі № 209/696/16-ц, яким частка позивача ОСОБА_3 була змінена з 2/5 до 1/3 частки. За позовом ОСОБА_5 Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 05 липня 2018 року було ухвалено рішення у справі № 209/590/18, яким 2/5 частки ОСОБА_3 було поділено та визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частку житлового будинку. На підставі цього рішення суду 31 травня 2019 року державним реєстратором Сітало Є.В. за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на 1/5 частину будинку АДРЕСА_3 (індексний номер 47148086 від 31 травня 2019 року, номер запису про право власності 31811042). Саме у зв`язку з тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська у справі № 209/590/18 було поділено вже неіснуючу 2/5 частку житлового будинку між ОСОБА_3 , та ОСОБА_5 , у самого позивача і виникли проблеми при реєстрації права власності на свою частку житлового будинку. Якщо б ОСОБА_3 та ОСОБА_5 повідомили суд про зміну частки та не вчиняли дій, направлених на те, щоб він не мав можливості зареєструвати за собою право власності на 2/3 частки будинку, то і державний реєстратор мав би можливість виконати рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року, скасувавши запис про право власності ОСОБА_3 на 2/5 частки житлового будинку, а потім на підставі додаткового рішення суду від 05 серпня 2019 року та заяви ОСОБА_3 зареєструвати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку. Він, ОСОБА_4 , як законний власник 2/3 частин будинку, не повинен відповідати за неправомірні дії позивача та ОСОБА_5 .

В теперішній час Дніпровським апеляційним судом розглядається його апеляційна скарга на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 липня 2018 року, що було ухвалено у справі № 209/590/18, за позовом ОСОБА_5 . У випадку скасування рішення суду про визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/5 частку житлового будинку та скасування державної реєстрації цього права власності, позивач отримає можливість без перешкод зареєструвати за собою право власності на 1/3 частину житлового будинку. Не зважаючи на те, що у своєму позові позивач посилається на рішення Європейського Суду з прав людини щодо не втручання публічної влади у право власності та те, що кожна особа має право ми володіти своїм майном, позивач сам втручається у його право власності, заявляючи вимоги про скасування державної реєстрації його права власності на 2/3 частки будинку, але не ставить питання про скасування запису про право власності ОСОБА_5 на частку нерухомого майна, що дозволило б йому зареєструвати своє право власності, і тим самим захистити свої порушені права.

Враховуючи презумпцію правомірності набуття ним права власності, зважаючи на те, що у позовній заяві та її додатках відсутні будь-які допустимі докази незаконності набуття ним, відповідачем, права власності на нерухоме майно, вважає, що він правомірно на законних підставах набув прав власності, а заявлені позивачем вимоги є втручанням в його право на мирне володіння своїм майном, передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, а тому такі вимоги задоволенню не підлягають.

10 червня 2020 року від представника Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради - Жежеля С.С. надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с. 118-119), де зазначено, що Департамент не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_3 , вважає їх необґрунтованими та не доведеними. Посилаючись на п.1 ч. 1 ст. 2, п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.1 Розділу ІІ Міністерства юстиції України від 26 травня 2009 року № 914/5 «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», вважає, що державний реєстратор, проводячи реєстраційну дію та зареєструвавши право власності на 2/3 частини будинку АДРЕСА_3 за ОСОБА_4 на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 по справі № 209/ 696/16-ц, діяв в межах закону та не порушив при цьому права власності інших співвласників. Твердження позивача про те, що державний реєстратор, вносячи запис про право власності на 2/3 частки будинку за ОСОБА_4 , допустив наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та самовільно перерозподілив частки нерухомого майна, не відповідають дійсності. Згідно витягу з державного реєстру від 03 червня 2020 року наразі будинок АДРЕСА_3 має трьох співвласників: ОСОБА_6 - 1/5 частка, номер запису 35562599, підстава реєстрації - свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; ОСОБА_4 - 2/3 частки , номер запису 35311701, підстав реєстрації - Постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року та рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року; ОСОБА_3 - 2/15 частки, номер запису 10578795, підстава реєстрації - договір купівлі-продажу від 28 липня 2015 року. Вказане свідчить про те, що частки співвласників розподілені у відповідності до підстав їх набуття та відсутні будь-які підстави вважати, що відбувся самовільний перерозподіл часток. Сам по собі факт наявності додаткового рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року по справі № 209/696/16, яким було вирішено залишити за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_3 , не є підставою для внесення змін до реєстру та скасування будь-яких записів про право власності або про їх припинення. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Також 25 січня 2021 року від представника Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради - Московської О.Г. надійшли письмові пояснення (т.1 а.с. 231-233), в яких представник відповідача заперечує проти позову ОСОБА_3 , обґрунтовуючи свої заперечення посиланням на статті 2, 3 та 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статті 16, 182, ч.4 ст. 334 ЦК України. Також вказує на те, що додаткове рішення суду від 05 серпня 2019 року за своєю текстовою структурою не направлено на набуття, зміну або припинення права власності. Такої ж думки дотримується і державний реєстратор ОСОБА_10 у своєму рішенні про відмову у державній реєстрації речових прав та їх обтяжень від 14 лютого 2020 року № 51149304 і саме цей факт став причиною відмови. Просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3

06 липня 2020 року від позивача ОСОБА_3 надійшли відповіді на відзив відповідача ОСОБА_4 (т.1 а.с. 142-144) та Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, (а.с. 147-149), в яких наведенні обставини та обґрунтування, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Також зазначено, що 25 березня 2020 року постановою Верховного Суду у справі № 209/696/16-ц скасовано визнання за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частини будинку по АДРЕСА_3 , а отже єдиним рішенням, в резолютивній частині якого зазначено про право власності особи на будинок є додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року, яким вирішено залишити за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку житлового будинку. Аргументація ОСОБА_4 у відзиві на позов з приводу порушення права власності позивача зводиться на посилання на наявний розподіл права власності, зафіксований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до якого за ОСОБА_3 зареєстроване 2/15 частки будинку із зазначеною підставою виникнення права власності - договір купівлі-продажу. Ототожнювати факт набуття права власності з фактом його державної реєстрації та тлумачити факт державної реєстрації як підставу виникнення такого права є логічною та юридичною помилкою.

15 липня 2020 року від відповідача ОСОБА_4 надійшли заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_3 на його відзив (т.1 а.с. 164 -167), в яких наведенні обставини та обґрунтування, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву. Також зазначено, що позивач невірно розуміє постанову Верховного Суду від 25 березня 2020 року, оскільки в своїй постанові Верховний Суд зробив висновок про те, що ОСОБА_4 є власником 2/3 частини нерухомого майна відповідно до договору дарування від 29 грудня 2004 року, реєстр № 1-5037, посвідченого Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, і це право власності ніким не оспорюється, у зв`язку з чим немає потреби ще раз визнавати за ОСОБА_4 право власності на ту ж частину приміщення, і він як власник має право на витребування своєї частки від інших осіб, тому залишено без змін рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року в частині витребування з незаконного володіння ОСОБА_3 1/15 частки житлового будинку на користь ОСОБА_4 . Також витребувано з незаконного володіння ОСОБА_14 3/5 частки житлового будинку на користь власника ОСОБА_4 . Щодо його обов`язку надати державному реєстратору додаткове рішення суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частку житлового будинку, то ніяких повноважень та довіреностей від позивача на звернення із заявою про реєстрацію за ним права власності на 1/3 частку будинку він не отримував, тому не був зобов`язаний вирішувати з державним реєстратором питання щодо реєстрації за ОСОБА_3 права власності на його частку. Із заявою про реєстрацію за собою права власності він звернувся до державного реєстратора 06 червня 2019 року, тобто до дати ухвалення судом додаткового рішення суду від 05 серпня 2019 року.

07 липня 2020 року третьою особою ОСОБА_6 одночасно із заявою про залучення його до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійні позовні вимоги щодо предмету позову, подані письмові пояснення (т.1 а.с. 131-133), де зазначено, що 19 лютого 2020 року ОСОБА_6 на прилюдних торгах придбав 1/5 частку в праві власності на будинок по АДРЕСА_3 , що підтверджується Інформацією Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка долучена до справи Департаментом комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради. З метою захисту прав та інтересів позивача, як співвласника будинку, вважає заявити про підтримку позовних вимог ОСОБА_3 ОСОБА_6 , як співвласник будинку, має законні підстави очікувати на те, що його право власності буде непорушним та захищено. В той же час дії державного реєстратора Департаменту Коноплянки В.М. щодо реєстрації за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки будинку при наявності додаткового рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року ставлять під сумнів принцип непорушності права власності. ОСОБА_6 не є особою, якої стосується спір між позивачем та ОСОБА_4 , але дії державного реєстратора є підставою для сумніву в тому, що подальший хід подій не зачепить інтересів ОСОБА_6 . Вважає, що дії державного реєстратора, якому було відомо про наявність додаткового рішення суду, не мав компетенції щодо одноособового надання пріоритету одному із співвласників у вигляді першочергової реєстрації права власності, залишаючи іншого співвласника ОСОБА_3 у режимі невизначеності. Очевидним є те, що в даному випадку усунення конфлікту судових рішень мало бути здійснено саме органами судової влади, які повинні були з`ясувати причини виникнення розбіжностей та вжити передбачених законом заходів щодо приведення часток співвласників до обґрунтованих та пов`язаних розмірів. Вважає, що державний реєстратор Коноплянка при вчиненні реєстраційної дії щодо спірного запису не виконав свого обов`язку, передбаченого ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо здійснення реєстратором перевірки документів на наявність підстав для відмовити у проведенні державної реєстрації. Посилаючись на п.5 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», заявляє про підтримку позовних вимог ОСОБА_3 та просить суд їх задовольнити.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 03 квітня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с. 64).

10 березня 2020 року ухвалою суду повернуто позивачу ОСОБА_3 заяву про забезпечення позову (т. 1 а.с. 56-57).

13 травня 2020 року від відповідача ОСОБА_4 надійшло клопотання про розгляд справи в загальному провадженні (а.с. 97).

Ухвалою суду від 08 липня 2020 року (т.1 а.с. 154), задоволено клопотання відповідача ОСОБА_4 про розгляд справи в порядку загального провадження, перейдено до розгляду справи за правилами загального провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

07 липня 2020 року представником ОСОБА_6 - адвокатом Переверзевим І.В. (т.1 а.с. 126) та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 128-129) подані заяви про залучення ОСОБА_6 до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, як правонаступника третьої особи ОСОБА_5 .

09 вересня 2020 року ОСОБА_6 залучений до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмету позову, а також у прийнята відмова представника відповідача від клопотання про зупинення провадження у справі.

28 жовтня 2020 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення суду по справі № 209/2599/20, а також судом в підготовчому засіданні було ухвалено про прийняття заяви про зміну підстав позову.

Ухвалою суду від 22 грудні 2020 року закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

24 лютого 2021 року ухвалою суду залишено без розгляду клопотання позивача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі.

Позивач ОСОБА_3 , відповідач ОСОБА_4 , представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно та треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Представник Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно на електронну адресу суду направив клопотання про розгляд справи за відсутності представника Департаменту.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211, пунктів 1 та 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності представника відповідача - Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно, позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 , третьої особи ОСОБА_6 , представники яких з`явилися в судове засідання, а також третьої особи ОСОБА_5 .

У вступному слові представник позивача - адвокат Шипіленко Р.О. підтримував позовну заяву ОСОБА_3 , надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову, заяви про зміну підстав позову, відповідям на відзиви відповідачів. Просив позов задовольнити.

У вступному слові представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Зарудній І.В. заперечував проти позову, надання пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву, у запереченнях на відповідь на відзив позивача ОСОБА_3 . Також зазначив, що в теперішній час, з 16 січня 2021 року, ст. 26 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладена у новій редакції, а тому не може бути обраний спосіб захисту права у вигляді скасування рішення реєстратора. Просив відмовити в задоволенні позову.

У вступному слові представник третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_15 підтримував позов ОСОБА_3 та надав пояснення, викладенні у поясненнях щодо позову ОСОБА_3 .

Вислухавши представника позивача, представника відповідача ОСОБА_4 , представника третьої особи Палій Д.С., вивчивши письмові докази, матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлені судом обставини та визначені до них правовідносини.

Судом встановлено, що 02 лютого 2018 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області було ухвалено рішення у цивільній справі №209/696/16-ц, яким частково задоволений позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації прав на нерухоме майно міської ради м. Кам`янське, про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, визнання права власності на нерухоме майно та відшкодування завданих збитків (т.1 а.с. 19-22).

Судом вирішено: «Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 1/15 частку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_4 ..

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_8 3/5 частки вказаного житлового будинку ОСОБА_4 .

Скасувати запис № 10578795 від 28 липня 2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 04), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в частці розміром 2/5.

Скасувати запис № 10578815 від 28 липня 215 року про проведення державної реєстрації права власності ОСОБА_8 на нерухоме майно - житловий будинок, (реєстраційний номер 04), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , в частці розміром 3/5.

Скасувати запис № 10577674 від 28.07.2015 року про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_9 на нерухоме майно - житловий будинок (реєстраційний номер 3299504), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Скасувати запис про проведення до 01 січня 2013 року державної реєстрації права власності за ОСОБА_9 , на нерухоме майно - житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року (т. а.с. 82-84) , апеляційні скарги ОСОБА_9 та ОСОБА_5 залишені без задоволення, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року залишено без змін в оскаржувальній частині.

Постановою Верховного Суду у складі колегії судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2020 року (т.1 а.с. 98-111), касаційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_8 на рішення суду від 02 лютого 2018 року та на постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року задоволені частково. Скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 лютого 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року у частині вирішення позовних вимог про визнання за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку, що находиться за адресою: АДРЕСА_3 . Прийнято у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року та постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року залишені без змін.

Вказаними рішеннями суддів було встановлено, що право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, розташований по АДРЕСА_3 , первинно було зареєстровано 04 листопада 2003 року за територіальною громадою м. Дніпродзержинська на підставі свідоцтва про право власності від 27 жовтня 2003 року, виданого Фондом комунальної власності м. Дніпродзержинська (реєстраційний номер 3293504), що підтверджується листом ОКП «Дніпродзержинське БТІ» № 297 від 08 квітня 2016 року.

03 березня 2004 року зареєстровано перехід права власності від територіальної громади м. Дніпродзержинська до ОСОБА_16 на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року, реєстр № 3708, посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського округу Огнєвою Н.О.

05 квітня 2007 року зареєстровано перехід права власності від ОСОБА_16 до позивача ОСОБА_3 (1/3 частина) та до відповідача ОСОБА_4 (2/3 частини) на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року, реєстр № 1-5037, посвідченого Першою Дніпродзержинською держаною нотаріальною конторою.

10 жовтня 2007 року зареєстровано перехід права власності від ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_9 на підставі рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2007 року, яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнано право власності на нерухоме майно за ОСОБА_9 .

Після реконструкції нерухомого майна за ОСОБА_9 зареєстровано право власності на підставі свідоцтва про право власності від 31 травня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську.

Згідно даних інвентаризаційної справи ОКП «Дніпродзержинськ бюро технічної інвентаризації» відсутня інформація про зареєстроване право власності на спірний житловий будинок до 01 січня 2013 року за ОСОБА_4 на 2/3 частини житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_3 .

На підставі свідоцтва про право власності від 31 травня 2012 року, виданого виконавчим комітетом Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_9 . На підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано 2/5 частки за ОСОБА_3 , 3/5 частки за ОСОБА_8 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24 лютого 2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2007 року та скасовано вищезазначене заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2007 року, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, визнання права власності.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, зазначені вище обставини не доказуються при розгляді цієї справи.

Скасовуючи рішення суду від 02 лютого 2018 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки спірного будинку та приймаючи у цій частині нове судове рішення, Верховний Суд виходив з того, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази в їх сукупності, обґрунтовано дійшов до висновку, що ОСОБА_4 має право на захист свого права власності шляхом пред`явлення віндикаційного позову, оскільки рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року було скасовано заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2007 року, на підставі якого ОСОБА_9 було набуто у власність частку у праві власності на житловий будинок, що належала ОСОБА_4 та яка в подальшому була відчужена ОСОБА_3 та ОСОБА_8 .

Також колегія суддів Верховного Суду, враховуючи те, що право власності ОСОБА_4 не було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, дійшла висновку, що судові рішення у частині вирішення позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування записів про державну реєстрацію прав прийняті з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_4 у визнанні за ним права власності на 2/3 частин будинку, колегія суддів Верховного Суду виходила з того, що «згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Передумовою для застосування статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

У розумінні наведених положень позов про визнання права власності у порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, пред`являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав і підтверджується належними та допустимими доказами. Об`єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є оспорення або невизнання наявного права, а не намір набути таке право за рішенням суду.

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними (пункт 146 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року, справа №183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).».

Таким чином, Верховний Суд дійшов до висновку про наявність у ОСОБА_4 права власності на 2/3 частин спірного житлового будинку, набутого на підставі договору дарування ВВТ № 512793, реєстр № 1-5037, від 29 грудня 2004 року, посвідченого Першою Дніпродзержинською держаною нотаріальною конторою (т.1 а.с. 89 - запис про реєстрацію права від 10.10.2007 р.), а його вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння осіб, за якими зареєстровано право власності, є ефективним захистом його прав, як власника нерухомого майна.

Отже, судами всіх інстанцій було встановлено, що ОСОБА_4 з 29 грудня 2004 року до теперішнього часу є власником 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_3 , а його звернення до суду з позовом було пов`язано з порушенням його прав власника нерухомого майна іншими особами, у тому числі позивачем ОСОБА_3 , за якими без належних правових підстав було зареєстровано право власності на належні ОСОБА_4 2/3 частки спірного будинку.

Як було зазначено вище, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року набрало законної сили 22 травня 2019 року.

Після набрання рішенням суду законної сили ОСОБА_4 06 червня 2019 року звернувся до державного реєстратора Департаменту комунальної власності, земельних відносин та речових прав на нерухоме майно із заявою про реєстрацію за ним права власності на 2/3 частки житлового будинку по АДРЕСА_3 , надавши державному реєстратору вказане рішення суду та постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року.

З 06 червня 2019 року державним реєстратором Коноплянка Вадимом Михайловичем, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892 від 03 лютого 2020 року, за ОСОБА_4 зареєстровано право спільної часткової власності у розмірі частки 2/3 на житловий будинок по АДРЕСА_3 , підстава виникнення права власності: постанова, серія та номер: 209/696/16-ц, виданий 22 травня 2019 року, видавник: Дніпровський апеляційний суд; рішення суду, серія та номер: 209/696/16-ц, виданий 02 лютого 2018 року, видавник: Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська (т.1 а.с. 86).

Одночасно державним реєстратором внесені відомості про припинення права власності ОСОБА_3 на 1/15 частку житлового будинку та ОСОБА_8 на 3/5 частки житлового будинку, які були витребувані із їх незаконного володіння на користь ОСОБА_4 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав а нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (т. 1 а.с. 85-89).

Згідно вказаної Інформації, після виконання державним реєстратором рішення суду, у Державному реєстрі залишилася реєстрація права власності на будинок: за ОСОБА_3 на 2/15 частки, за ОСОБА_4 - на 2/3 частки та за ОСОБА_5 - на 1/5 частку.

Позивач ОСОБА_3 просить скасувати зазначений вище запис державного реєстратора Коноплянки В.М. про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частини будинку, бо вважає, що державний реєстратор, приймаючи 03 лютого 2020 року рішення про реєстрацію за ОСОБА_4 речових прав, проігнорував додаткове рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 серпня 2019 року у справі №209/696/16-ц, яким було залишено за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину спірного будинку.

Проте, у відзиві на позов відповідач ОСОБА_4 вказує про те, що на момент його звернення із заявою до державного реєстратора (06 червня 2019 року) додаткове рішення суду про визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину житлового будинку не було винесено. До лютого 2020 року державний реєстратор не виконував державну реєстрацію його права власності у зв`язку з забороною вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірного нерухомого майна, що були встановлені ухвалами суду. Лише після скасування цих ухвал 03 лютого 2020 року державним реєстратором Коноплянкою В.М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892, згідно з яким за ним було зареєстровано право власності на 2/3 частки житлового будинку.

Як встановлено судом, дійсно 05 серпня 2019 року, за заявою співвідповідача ОСОБА_3 , Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська 05 серпня 2019 року, тобто після розгляду справи Дніпровським апеляційним судом (22 травня 2019 року), було ухвалено додаткове рішення у справі № 209/696/16-ц, яким доповнено рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про витребування майна із чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, визнання права власності на нерухоме майно та відшкодування завданих збитків.

Додатковим рішенням було вирішено: «Залишити за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 . Додаткове рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 05 вересня 2019 року (т.1 а.с. 23-24). У додатковому рішенні було зазначено, що оскільки при вирішенні спору та винесені рішення судом було визначено та визнано право власності на 2/3 частини спірного майна, сторони приведені у первісний стан до здійснення реєстрації права власності на майно, яке було скасовано судом, то співвідповідачу ОСОБА_3 дійсно належить інша частка спірного майна, а саме 1/3 частка спірного житлового будинку, чого не заперечував і сам позивач при поданні позову до суду, що підтверджується його позовною заявою.

Таким чином, додатковим рішенням суду від 05 серпня 2019 року було встановлено наявність у ОСОБА_3 права власності на 1/3 частину спірного житлового будинку, набутого на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року, реєстр № 1-5037, посвідченого Першою Дніпродзержинською державною нотаріальною конторою, згідно якого інші 2/3 частини будинку належать ОСОБА_4 , що було підтверджено, в тому числі постановою Верховного Суду від 25 березня 2020 року.

У позові позивач зазначає, що із заявою про державну реєстрацію його права власності на 1/3 частку будинку по АДРЕСА_3 він звернувся до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради 14 лютого 2020 року, надавши державному реєстратору рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 серпня 2019 року.

Вказане підтверджується рішенням державного реєстратора Сітало Є.В. від 14 лютого 2020 року про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень (т.1 а.с. 18), яким позивачу було відмовлено у державній реєстрації права спільної часткової власності на спірний житловий будинок.

В рішенні державного реєстратора було зазначено, що надані заявником рішення суду, враховуючи їх позовні вимоги, не направлені на визнання права власності щодо ОСОБА_3 та не відносяться до документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності, оскільки відсутній факт набуття права власності щодо заявлених речових прав ОСОБА_3 . Зазначені рішення суду свідчать про факт залишення (або наявності) за ОСОБА_3 права спільної часткової власності на житловий будинок по АДРЕСА_3 .

Зазначене підтверджує той факт, що станом на 03 лютого 2020 року, коли державним реєстратором Коноплянкою В.М. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892, про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки спірного житлового будинку, позивач не звертався до державного реєстратора із заявою про реєстрацію за ним права власності на 1/3 частину житлового будинку згідно додаткового рішення суду від 05 серпня 2019 року.

Крім того, така реєстрація на підставі додаткового рішення суду і не могла бути виконана державним реєстратором, бо додатковим рішенням суду від 05 серпня 2019 року за ОСОБА_3 не було визнано право власності, а лише визначено, що йому належить 1/3 частка спірного будинку, яку він набув у власність, як і ОСОБА_4 , на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 29 грудня 2004 року.

І навпаки, на момент звернення відповідача ОСОБА_4 до державного реєстратора та прийняття реєстратором рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки будинку, його право власності на цю частку було визнано рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року, яке набрало законної сили 22 травня 2019 року, після його перегляду та залишенням без змін постановою Дніпровського апеляційного суду.

Постанова Верховного Суду про скасуванні в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки спірного будинку, була ухвалена 25 березня 2020 року, тобто вже після прийняття державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації за ОСОБА_4 права спільної часткової власності на підставі рішення суду.

Пунктом першим частини першої статті другої Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 67 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (в редакції постанови КМУ від 23 серпня 2016 року № 553) для державної реєстрації права власності у разі витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння на підставі рішення суду подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені статтею 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та цим Порядком, що підтверджують право власності на нерухоме майно належного власника.

Згідно п. 9 частини 1 ст. 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У пунктах 1 та 2 Розділу ІІ Методичних рекомендацій щодо державної реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна на підставі рішень судів», затверджених Міністерством юстиції України від 26 травня 2009 року № 914/5, зазначено, що при вирішенні справи по суті суди ухвалюють рішення, і у випадку, якщо ухвалено рішення про визнання прав власності на нерухоме майно, то таке рішення є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності. Цивільно-процесуальним кодексом передбачена можливість апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд ухвалює рішення та постановляє ухвалу. Розглянувши справу, апеляційний суд постановляє ухвалу у випадках: відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду без змін (в такому випадку, якщо судом першої інстанції ухвалено рішення про визнання права власності на нерухоме майно, то таке рішення є правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності на нерухоме майно).

Таким чином, судом встановлено, що державним реєстратором Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Коноплянкою Вадимом Михайловичем було правомірно прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 50946892 від 03 лютого 2020 року о 16:53:25, яким зареєстровано право власності ОСОБА_4 на 2/3 частки житлового будинку по АДРЕСА_1 , бо на підтвердження підстав виникнення права власності ОСОБА_4 державному реєстратору були надані: постанова, серія та номер: 209/696/16-ц, видана 22 травня 2019 року, видавник: Дніпровський апеляційний суд; рішення суду, серія та номер: 209/696/16-ц, видане 02 лютого 2018 року, видавник: Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська, якими було визнано право власності ОСОБА_4 на 2/3 частки спірного житлового будинку.

Отже, державний реєстратор діяв в межах закону та не порушив при цьому право власності інших співвласників. Твердження позивача про те, що державний реєстратор, вносячи запис про право власності на 2/3 частки будинку за ОСОБА_4 , допустив наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та самовільно перерозподілив частки нерухомого майна, не відповідають дійсності, оскільки державний реєстратор лише виконав рішення суду від 02 лютого 2018 року, що набрало законної сили і яке станом на 03 лютого 2020 року було правовстановлювальним документом, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав власності на нерухоме майно.

Скасування Верховним Судом рішення суду від 02 лютого 2018 року в частині визнання за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки спірного житлового будинку не позбавило його цього права власності на нерухоме майно та не є підставою для скасування запису про реєстрацію його права власності на вказану частку майна, бо Верховним Судом було лише встановлено іншу підставу набуття ОСОБА_4 права власності, яким є договір дарування нерухомого майна від 29 грудня 2004 року, який має бути зазначений у записі про державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частини будинку як підстава набуття права власності. Такі дії мають бути виконані ОСОБА_4 шляхом надання державному реєстратору правовстановлювального документу (договору дарування) та постанови Верховного Суду від 25 березня 2020 року.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 після набрання додатковим рішенням суду законної сили (05 вересня 2019 року) не звертався до державного реєстратора про реєстрацію за ним права власності на 1/3 частину спірного будинку, яке було набуто ним на підставі договору дарування від 29 грудня 2004 року. Із заявою про державну реєстрацію прав на частку будинку ОСОБА_3 звернувся до Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради 14 лютого 2020 року, надавши державному реєстратору рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року та додаткове рішення цього ж суду від 05 серпня 2019 року. При цьому, ОСОБА_3 не було надано державному реєстратору договір дарування від 29 грудня 2004 року, реєстр № 1-5037, на підставі якого позивачем, як і відповідачем ОСОБА_4 , було набуто право спільної часткової власності на спірний будинок, враховуючи, що вказаними рішенням суду та додатковим рішенням сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приведені у первісний стан до здійснення реєстрації права власності на майно за іншими особами, яке було скасовано судом.

Ухвалюючи 02 лютого 2018 року рішення у справі, суд дійшов до висновку, що ОСОБА_4 , звернувшись до суду з позовом, належними та допустимими доказами довів, що належна йому частина нерухомого майна вибула з його володіння поза його волею, а тому суд витребував із незаконного володіння відповідачів, у тому числі із незаконного володіння ОСОБА_3 частки належного ОСОБА_4 нерухомого майна.

Отже, якщо ОСОБА_4 , як власник 2/3 частини спірного будинку, для захисту свого права власності звернувся до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, і належна ОСОБА_4 частка майна була повернута в його володіння шляхом скасування реєстрації права власності за іншими особами, за якими безпідставно було зареєстровано таке право власності на належну йому частку майна, то позивач ОСОБА_3 , як власник 1/3 частини майна, з таким позовом, для захисту своїх прав власника до суду не звертався, хоча йому було відомо про те, що після набрання додатковим рішенням законної сили, право власності на 1/5 частку спірного будинку залишається зареєстрованим за ОСОБА_5 , про що він вказує у своїй позовній заяві, і саме ця частка майна вважається такою, що незаконно вибула із володіння позивача ОСОБА_3 , і про витребування якої від ОСОБА_5 позивач мав право звернутися до суду за захистом своїх прав.

Що стосується ОСОБА_5 , то реєстрація за нею права власності на 1/5 частку будинку по АДРЕСА_3 була виконана на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 липня 2018 року, що було ухвалено у цивільній справі № 209/590/18, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_8 , про поділ майна подружжя (т.1 а.с. 34-35). Вказаним рішенням суду було визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 2/5 частини житлового будинку, загальною площею 388,1 кв.м., житловою площею 91,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 . Визначено частки в праві спільної сумісної власності на 2/5 частини житлового будинку, загальною площею 388,1 кв.м., житловою площею 91,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в розмірі 1/2 частини за кожним. В порядку поділу спільної власності визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину житлового будинку, залишено за ОСОБА_3 право власності на 1/5 частину житлового будинку.

При ухвалені цього рішення судом був прийнятий факт спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, в період з 01 червня 2002 року по 10 січня 2004 року та за період з 10 січня 2004 року по 15 вересня 2017 року, який був встановлений рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпровської області від 15 вересня 2017 року, ухваленого у цивільній справі № 209/1594/17, провадження № 2-о/209/41/17, за заявою ОСОБА_5 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради м. Кам`янське, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (а.с. т.1 а.с. 32-33).

Але, ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2020 року (т.1 а.с. 168-169), за поданою ОСОБА_4 апеляційною скаргою, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 15 вересня 2017 року у справі № 209/1594/17, було скасовано, заява ОСОБА_5 залишена без розгляду.

При скасуванні вказаного рішення Дніпровський апеляційний суд встановив, що із заяви ОСОБА_5 вбачається, що встановлення факту її проживання із ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу їй необхідно для врегулювання певних майнових відносин та прав, у тому числі і щодо нерухомого майна, розташованого по АДРЕСА_3 . Також суд зазначив, що вказане нерухоме майно є предметом спору між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Таким чином, в даній справі, що переглядається, існує спір про право, що згідно ч.6 ст. 235 ЦПК України (в редакції, чинній на день ухвалення оскаржуваного рішення), є підставою для залишення заяви ОСОБА_5 без розгляду.

Також, постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року (т.1 а.с. 200б- 201), задоволена апеляційна скарга ОСОБА_4 та скасовано рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 05 липня 2018 року у цивільній справі № 209/590/18, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_8 , про поділ майна подружжя, яким за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/5 частку спірного житлового будинку. У задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

Таким чином, судове рішення, на підставі якого за ОСОБА_5 було зареєстровано право власності на 1/5 частину спірного житлового будинку на теперішній час скасовано, що є підставою для скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 1/5 частку спірного нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що на момент звернення позивача до державного реєстратора для реєстрації його права власності на 1/3 частину будинку (14 лютого 2020 року), його право власності підлягало реєстрації на підставі договору дарування від 29 грудня 2007 року, а не на підставі додаткового рішення суду від 05 серпня 2019 року, яким було лише визначено підстави набуття позивачем права власності, а не само право власності на 1/3 частину будинку.

Проте, із заявою про реєстрацію свого права власності на підставі договору дарування від 29 грудня 2007 року позивач до державного реєстратора не звертався і відмову у державній реєстрації не отримував.

При цьому, судом встановлено, що на теперішній час, згідно витягу з державного реєстру від 03 червня 2020 року (а.с. 121-123), будинок АДРЕСА_3 має трьох співвласників: ОСОБА_6 - 1/5 частка, номер запису 35562599, підстава реєстрації - свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів; ОСОБА_4 - 2/3 частки , номер запису 35311701, підстав реєстрації - Постанова Дніпровського апеляційного суду від 22 травня 2019 року та рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 02 лютого 2018 року; ОСОБА_3 - 2/15 частки, номер запису 10578795, підстав реєстрації- договір купівлі-продажу від 28 липня 2015 року.

Вказана у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація свідчить про те, що право власності позивача на 2/15 частки спірного будинку залишається бути зареєстрованим на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року, хоча рішенням суду від 02 лютого 2018 року було встановлено, що за цим договором покупці не набули право власності на спірний житловий будинок.

Крім того, 19 лютого 2020 року право власності на зареєстровану за ОСОБА_5 1/5 частку спірного будинку перейшло до ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів.

Отже, на теперішній час належна позивачу за договором дарування від 29 грудня 2004 року 1/3 частка спірного будинку, зареєстрована за самим позивачем (2/15 частки) на підставі договору купівлі-продажу від 28 липня 2015 року), та за ОСОБА_6 (1/5 частка) на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19 лютого 2020 року.

Як зазначено у статті 13 ЦК України:

1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

2. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем ОСОБА_3 не вірно обраний захист свого права власника на належну йому 1/3 частину житлового будинку по АДРЕСА_3 шляхом скасування запису про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки будинку, бо право власності позивача на належну йому частку могло б бути захищено шляхом витребування 1/5 частки із незаконного володіння ОСОБА_5 , а згодом ОСОБА_6 , оскільки рішення суду, на підставі якого за ОСОБА_5 було визнано право власності на цю частку скасовано, а отже відсутні підстави набуття нею права власності, підстави реєстрації цього права власності, а отже відчуження нею 1/5 частки спірного будинку також відбулося за відсутності правових підстав на це.

Але такі позовні вимоги позивачем не заявлялися, а суд, згідно, ч.1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи презумпцію правомірності набуття ОСОБА_4 права власності на 2/3 частки житлового будинку, суд вважає, що відсутні підстави для скасування запису про право власності за номером 35311701 на 2/3 частки нерухомого майна - житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 .

Згідно частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Таким чином, скасування судом державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на 2/3 частини спірного будинку можливо лише з одночасним припиненням права власності відповідача на вказане нерухоме майно, що узгоджується з правовою позицією, що викладена у Постанові першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 року у справі №154/883/19, де зазначено, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

Отже, визнання протиправними реєстраційних дій по реєстрації права власності ОСОБА_4 або скасування запису про його право власності на 2/3 частки спірного будинку призведе до позбавлення його права власності на нерухоме майно, бо буде скасовано визнання державою його права власності на правомірно набутий об`єкт нерухомості.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини потреба виправити «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки"). Державні органи, які впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків ("Лелас проти Хорватії"). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються («Пінкова та Пінк Чеської Республіки», «Ґаші проти Хорватії»).

Крім цього, частиною 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і

основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», «Серков проти України») напрацьовано три критерії, які слід оцінювати стосовно сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід втручання у право на мирне володіння майном пропорційним визначеним цілям. Принцип пропорційності передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, яку необхідно досягти, та засобами, які застосовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі "Бакланов проти Російської Федерації", Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі "Фрізен проти Російської Федерації", Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу N 1 до Конвенції полягає у тому, що будь- яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи правомірність набуття ОСОБА_4 права власності на 2/3 частини спірного будинку, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 про скасування запису про право власності за номером 35311701 на 2/3 частки нерухомого майна - житловий будинок, загальною площею 388,1 кв.м., житловою площею 91,4 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_4 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 , Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно міської ради м. Кам`янське Дніпропетровської області, юридична адреса: майдан Петра Калнишевського, 2, м. Кам`янське, 51931, треті особи без самостійних вимог - ОСОБА_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ,про захист права власності шляхом скасування запису про право власності - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.03.2021 року.

Суддя Я.В. Замкова