Справа № 426/995/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2021 року м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернишової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове подання старшого державного виконавця Сватівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

встановив:

Старший державний виконавець Сватівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Реуцька А.О. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа.

В обґрунтування подання державний виконавець посилається на те, що на виконанні в Сватівському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) знаходиться виконавче провадження 62708098 з виконання постаної № 0098/80700/19 виданої 18.04.2019 Слобожанською Митницею Держмитслужби про стягнення штрафу в розмірі 8500,00 грн. з ОСОБА_1 на користь держави. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

04.08.2020 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

До теперішнього часу рішення боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження».

Під час виконання виконавчого документу виконавцем встановлено, що згідно з інформацією, наданою за запити від Пенсійного фонду України за №№ 95674641, 95674642 від 04.02.2021 та Державної фіскальної служби за №№ 95674649, 95674655 від 04.02.2021, на території України боржник не працює, пенсії не отримує та відкритих рахунків як фізична особа підприємець не має.

Відповідно до відповіді на запит від МВС України за № 95674697 від 04.02.2021 за боржником не зареєстровано рухоме майно.

Згідно відповіді від Преображенської сільської ради ОСОБА_1 є громадянином РФ. На території сільської ради не проживає з 2018 року, останній раз приїздив навідати родичів у вересні 2019 року. Має у власності земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства. Земельної частки (паю) не має. На території сільської ради не працює.

Відповідно до відповіді від Приватбанку та АТ «Ощадбанку, боржник в цих фінансових установах не має відкритих рахунків.

Виконавцем 25.08.2020 та 23.11.2020 на адресу боржника надсилались виклики до виконавця для надання пояснень про причини невиконання вимог виконавчого документа, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки не повідомив.

16.11.2020 державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 . В результаті вжитих державним виконавцем заходів не вдалося виявити майно, яке належить боржнику та на яке можна звернути стягнення. Дверей ніхто не відчинив. Відповідно до повідомлення сусідів, ОСОБА_1 бачили останній раз влітку. В будинку на даний час проживає співмешканка боржника. Сусіди відмовилися представитись та повідомити, хто саме проживає в будинку.

07.12.2020 державному виконавцю в телефонному режимі вдалося дізнатися від співмешканки боржника, яка відмовилась представлятись, що боржник не проживає на території України. Він приїздить до с. Преображене лише навесні провідати її. Належного майна на території України боржник не має.

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику належать на праві власності земельна ділянка площею 1,4 га, на яку 05.11.2019 державним виконавцем був накладений арешт, однак ОСОБА_1 рішення не виконує.

На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 09.02.2021 повідомлено про те, що ОСОБА_1 за період з 31.10.2020 по 08.02.2021 не перетинав державного кордону України. Якщо задати параметри запиту за літній період 2020 ДПС України відхиляє запит. Таким чином, виконавцю дізнатися чи перетинав боржник державний кордон України законно влітку 2020 неможливо.

За повідомленням Державної міграційної служби України від 03.02.2021 ОСОБА_1 документований посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2 , має паспорт громадянина НОМЕР_3 від 19.02.2003, виданий ПВ № 2 УВС м. Старий Оскол.

Враховуючи викладене, вважає, що боржник ухиляється від виконання свого обов`язку та просить суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина РФ ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього постановою № 0098/80700/19, виданою 18.04.2019 про стягнення штрафу в розмірі 8500,00 грн на користь держави.

Державний виконавець Реуцька А.О. в судове засідання не з`явилась, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягає на задоволенні подання.

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до наступного.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для закордонних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 указаної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Також застосував указані стандарти ЄСПЛ при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості у справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11 липня 2013 року). Зокрема, ЄСПЛ не погодився з владою РФ з питання додержання в результаті накладення обмеження на право заявника залишати свою країну принципу згідно якого таке обмеження має бути необхідним в демократичному суспільстві в контексті п. 3 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції. Більше того Європейський Суд вказав, що необхідність додержання цього принципу закладена і в національному законодавстві, яке не передбачає автоматичного накладення таких обмежень.

Згідно положень п. 2 ч. 1ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну», громадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов`язання до виконання зобов`язань або розв`язання спору у передбачених законом випадках.

Пунктом 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

З аналізу зазначеної норми матеріального закону витікає, що для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон необхідна не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і факт ухилення від їх виконання, а також наявність паспорту для виїзду за кордон.

З матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_1 є громадянином Російської федерації.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він, зокрема, ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконанні в Сватівському районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) знаходиться виконавче провадження 62708098 з виконання постаної № 0098/80700/19 виданої 18.04.2019 Слобожанською Митницею Держмитслужби про стягнення штрафу в розмірі 8500,00 грн. з ОСОБА_1 на користь держави. За вказаним виконавчим документом боржником є громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно до п. 19 ч. 3 до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Слід зазначити, що законом передбачено санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконаних зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання.

Отже, наявність лише самого зобов`язання не наділяє Відділ ДВС правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Крім того, Закон України «Про виконавче провадження» містить перелік дій, які має право здійснювати державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження. З наданого подання та доданих до нього копій документів не можливо зробити однозначний висновок, що державним виконавцем в повній мірі вчинені зазначені в даному Законі дії, які вказують на те, що забезпечити виконання вимоги про сплату боргу неможливе в іншій спосіб, окрім обмеження права виїзду громадянина ОСОБА_1 замежі України, враховуючи також той факт, що боржник є громадянином Російської Федерації.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимоги подання є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Сватівського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд Луганської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення цієї ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Ю.В. Крива