П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2021 року місто Київ

справа № 760/26023/20

провадження №22-ц/824/11825/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Українець В.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 31 травня 2010 року. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В порушення своїх зобов`язань відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15 жовтня 2020 року складає 13426 грн.79 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту - 9879 грн.08 коп., заборгованість за простроченими відсотками - 3547 грн.71 коп..

Добровільно відповідач заборгованість не погашає.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути заборгованість з відповідача.

Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року відмовлено у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник АТ КБ «Приватбанк» Крилова О.Л. подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції незаконно відмовив у стягненні процентів, оскільки суд не в повній мірі встановив дійсні обставини справи та не дослідив надані позивачем докази.

Зокрема, посилається на те, що відповідач користувався коштами, погашав заборгованість, отже приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувався з розміром боргу, в т.ч.ч з нарахованими відсотками та неустойкою. Про згоду відповідача з усіма умовами укладеного договору свідчить і те, що останній договір у встановленому законом порядку не оспорював, такий договір не визнавався недійсним, відповідачем не оспорювалося укладення чи не укладення кредитного договору.

Суд безпідставно звільнив боржника від сплати відсотків, оскільки навіть, якщо суд не взяв до уваги Умови та правила надання банківських послуг банку, зазначаючи, що не можна їх розглядати як укладений між сторонами договір, то в будь-якому разі суд повинен був стягнути тоді відсотки за ставкою 3 % річних.

Дії з користування кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з банком договору здійснив дії щдо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Крім цього, відповідач звертався до банку з метою пере випуску картки. Під перевипуском картки розуміється випуск та приєднання картки з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви у цілковитій відповідності відображає рух коштів за карткою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань певні періоди часу.

Судом при розгляді справи не встановлено суми заборгованості за фактично отриманими кредитними коштами та відмовлено у стягненні фактично отриманої суми кредитних коштів, яким порушено формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, надані позивачем, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним цих документів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. У відзиві посилається на те, що про існування його заборгованості перед банком він дізнався лише з апеляційної скарги; умови, викладені у позовній заяві, розрахунки, роз`яснення тощо до його відома не доводились банком раніше, 31 травня 2010 року, у належному порядку і формі, передбаченій законом. Він заперечує фактичне ознайомлення з Умовами та «Тарифами Банку», наданими банком до позовної заяви.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 серпня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 31 травня 2010 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої банк відкрив відповідачу картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована 9879 грн.08 коп. - заборгованість за кредитом, 3547 грн.71 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

З анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку вбачається, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я зарплатну картку. Позивачем не надано доказів на підтвердження укладення кредитного договору з відповідачем, а саме видачі банком кредиту та в якому розмірі. Анкета-заява не містить відомостей про оформлення відповідачем кредитного договору на умовах, обумовлених у позові. З копії анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, остання не містить будь-яких даних про суму кредиту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку її дії. Вказана анкета - заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачем банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів існування між сторонами саме кредитних правовідносин на умовах, зазначених у позові, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

В частинах 1 та 2 статті 207 ЦК України закріплено, що правочин вважається вчиненим у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частино 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля. Перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому Друга сторона не може запропоновувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У заяві позичальника від 31 травня 2010 року відсутні дані про укладення кредитного договору ( відповідач виявив бажання отримати зарплатну картку), про видачу кредитної картки, про суму наданого відповідачу кредитного ліміту, про вартість кредиту та відповідальність особи за невиконання обов`язків за кредитним договором.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути заборгованість по відсоткам.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 31 травня 2010 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що почали діяти з 1 березня 2019 року . Такі Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку позичальником не підписані. Відповідач заперечує ознайомлення з такими умовами.

У постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети-заяви. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливість використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та пені , надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

За наведених обставин висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості по кредиту та процентам, є законним і обґрунтованим. При цьому судом першої інстанції вірно застосовано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги надані позивачем документи, а саме розрахунок заборгованості, виписку по рахунку, та відповідно не навів власного розрахунку, та безпідставно не стягнув фактичну суму отриманих коштів, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки надані документи не мають жодного відношення до договору, укладеного 31 травня 2010 року.

В матеріалах справи міститься довідка про те, що між АТ КБ Приватбанк та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким були видані дві кредитні картки, а саме, 30 січня 2015 року та 3 квітня 2017 року. При цьому у довідці взагалі відсутня дата укладення договору (а.с.10). За інформацією, яка міститься у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , датою старту карткового рахунку є 30 січня 2015 року. Рух коштів, відображений у виписці, починається з 16 березня 2015 року. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, також починає свій перебіг з 2015 року.

Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зобов`язання ОСОБА_1 по поверненню кредиту у сумі, заявленій позивачем у позові, виникли на підставі анкети заяви від 31 травня 2010 року і продовжуються до часу звернення позивача до суду, позивачем, у порядку передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України, суду не надано.

Сам по собі факт користування відповідачем картками Приватбанку не дає підстав вважати, що зобов`язання у відповідача виникли на підставі договору про отримання банківських послуг, що був укладений в 2010 році.

Доводи апелянта про те, що суд в любому випадку мав стягнути з відповідача відсотки за ставкою 3% річних, є безпідставними, оскільки таких вимог позивачем заявлено не було, в іншому випадку це б було порушенням принципу диспозитивності цивільного судочинства ( ч.1 ст.13 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України,

суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус