єдиний унікальний номер справи 531/1597/20
номер провадження 2/531/37/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м.Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Черняєвої Т.М.,

за участю секретаря Мельник О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Рябченка П.Ф.,

представника відповідача Рець М.В.,

третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), третя особа: ОСОБА_2 , про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, скасування обмежень керування транспортним засобом і виїзду за кордон,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 04.08.2020 року постановою державного виконавця Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Рець М.В. був накладений арешт на все його майно у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів у розміні 46648,34 грн. з якою він не був ознайомлений. Також державним виконавцем обмежено його у праві керування транспортним засобом, що порушує його права, передбачені законом, оскільки автомобіль є засобом для існування, так як його робота має змінний характер і без автомобіля він не зможе навіть добратися до місця роботи. Будинок, на який накладено арешт, є спільною сумісною власністю подружжя, у ньому проживає чотири особи, тому такі дії державного виконавця порушують і права інших осіб. Просив суд зняти арешт зі всього майна, що йому належить та скасувати обмеження керування транспортним засобом і виїзду за кордон.

Ухвалою від 09 жовтня 2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 05 лютого 2021 року задоволено клопотання представника позивача та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .

Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Пояснив, що не ухиляється від сплати аліментів, оскільки щомісячно сплачує кошти на утримання своїх дітей, за винятком кількох місяців, коли він не працював та проходив курс тривалого лікування та реабілітації, не погоджується із розміром виниклої заборгованості. Вважає, що арешт на будинок було накладено незаконного, оскільки він є спільним майном подружжя. Також наголосив на тому, що керування автомобілем є частиною його трудових обов`язків і заборона керування транспортними засобами позбавляє можливості належним чином виконувати роботу, тому він не матиме можливості забезпечувати свою сім`ю та сплачувати аліменти.

Представник позивача адвокат Рябченко П.Ф. пояснив, що державним виконавцем при накладенні арешту та встановленні обмежень допущено ряд порушень, зокрема: при накладенні арешту на будинок не проведено експертну оцінку майна та не визначено чи є такий арешт співмірним із заборгованістю по аліментах; при накладенні арешту на автомобіль не враховано, що ним і так не можливо розпорядитися, оскільки ще не виконані зобов`язання щодо повної оплати його вартості; щодо накладення заборони керування транспортними засобами не враховано, що в умовах карантину автомобіль є не розкішшю, а засобом для пересування, оскільки у сім`ї є діти, та робота позивача безпосередньо пов`язана із пересуванням у межах області та поза її межами і за один день, іноді, потрібно подолати значну відстань і інакше, як на автомобілі це зробити неможливо. Виконавцем не враховано те, що позивач щомісячно сплачує кошти в рахунок виконання рішення суду щодо стягнення аліментів, а заборгованість виникла із незалежних від нього обставин. Позивачем вжито усіх заходів для належного виконання своїх зобов`язань.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Пояснив, що виконавець діяв у межах чинного законодавства України та наклав арешт на все рухоме і нерухоме майно, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки була наявна заборгованість, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці. Також, відповідно до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено тимчасові обмеження у праві виїзду за межі України та тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, оскільки сукупний розмір заборгованості позивача щодо сплати аліментів перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці. Про застосування таких заходів позивача було повідомлено належним чином. Розмір заборгованості по аліментах ним не оскаржено. Жодних дій щодо зменшення розміру заборгованості не вжито, а навпаки заборгованість продовжує збільшуватися, оскільки платежі, які надходять із місця роботи ОСОБА_1 не є достатніми для мінімальної виплати аліментів із розрахунку не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Для накладення арешту на майно не вимагається визначення його вартості. Арешт накладається з метою заборонити відчуження майна, оскільки наявна заборгованість і невідомо якою вона буде до досягнення дітьми повноліття, так як рішення суду щодо сплати аліментів виконується досить тривалий час. Оскарження дій державного виконавця щодо накладення тимчасових обмежень здійснюється у іншому порядку, ніж обрано позивачем, а саме шляхом подання скарги на дії чи бездіяльність виконавця. Після повного погашення заборгованості по аліментах державним виконавцем буде знято тимчасові обмеження.

Третя особа ОСОБА_2 пояснила, що вважає, що арешт на майно та тимчасові обмеження було накладено незаконно, оскільки вона є дружиною позивача та достовірно знає про те, що позивачем щомісячно сплачуються кошти на утримання його дітей від першого шлюбу, іноді вона сама особисто перераховувала такі кошти. Також вважає, що заборгованість нарахована неправильно. Просила задовольнити позов, оскільки наявні обмеження негативно впливають на їх сім`ю, а позбавлення позивача можливості керувати транспортними засобами значно впливає на виконання ним трудових обов`язків, а отже і на можливість належним чином забезпечувати сім`ю та сплачувати аліменти.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 20 лютого 2014 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 20.01.2014 року до досягнення ними повноліття.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року №2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року, внесено зміни до ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімально гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України, тому із позивача стягувалися аліменти у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, на утримання неповнолітніх дітей.

На виконання вказаного рішення 20 лютого 2014 року Карлівським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист №531/101/2014.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції від 04.11.2014 року відкрито виконавче провадження 45292204.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції Рець М.В. від 17.10.2014 року закінчено виконавче провадження у зв`язку з заявою стягувача про направлення виконавчого листа за місцем одержання доходів боржника, а саме: Харківська область, Балаклійський район, с.Шебелинка. Заборгованість станом на 16.10.2014 року складала 6491,93 грн. (а.с.81).

Постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Балаклійського районного управління юстиції Пилипенко В.В. від 04.11.2014 року відкрито виконавче провадження (а.с.83).

Постановою державного виконавця Балаклійського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Печерицею Н.М. від 19.12.2017 року виконавче провадження передано до Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (а.с.91-92) у зв`язку зі звільненням боржника за переведенням на роботу до Полтавського відділення бурових робіт ФБУ «Укрбургаз».

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Бойко О.В. від 04.01.2018 року прийнято до виконання вказане виконавче провадження (а.с.93) та постановою від 04.01.2018 року повернуто для здійснення перевірки правильності нарахування аліментів.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Вертелецькою Л.А. від 16.04.2018 року прийнято виконавче провадження до виконання після перевірки правильності нарахування аліментів (а.с.111). Та постановою від 14.05.2019 року звернено стягнення на заробітну плату боржника (а.с.112).

За період з лютого 2018 року по травень 2019 року боржник самостійно сплачував аліменти на утримання дітей та надав до виконавчої служби відповідні квитанції (а.с.112-119).

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби м.Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Вертелецькою Л.А. від 16.12.2019 року виконавче провадження передано до Карлівського районного ДВС ГТУЮ в Полтавській області за місцем проживання боржника, оскільки він був звільнений із Полтавського відділення бурових робіт Філії БУ «Укрбургаз» АТ «Укргазвидобування» (а.с.133). Заборгованість по сплаті аліментів становила 42490,00 грн.

Постановою державного виконавця Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Даніловою О.О. від 20.12.2019 року прийнято вказане виконавче провадження та долучено квитанції про сплату аліментів боржником за період з січня 2020 року по липень 2020 року (а.с.139-141). Та здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.08.2020 року, яка склала 46648,34 грн. (а.с.142).

Постановою державного виконавця Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Даніловою О.О. від 04.08.2020 року накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а.с.143).

Постановами державного виконавця Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Даніловою О.О. від 04.08.2020 року встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими снарядами несмертельної дії (а.с.144), також встановлено боржнику тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (а.с.145), встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України (а.с.146), встановлено тимчасове обмеження у праві полювання (а.с.147), у зв`язку з наявністю заборгованості по сплаті аліментів, розмір якої перевищує суму платежів за чотири місяці, до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі, згідно виконавчого листа №531/101/2014, виданого 20.02.2014 року. Вказані постанови направлені для ознайомлення ОСОБА_1 04.08.2020 року.

Згідно розрахунку зі сплати аліментів від 04.02.2021 року за вих.№2055/17.7-34, станом на 01.01.2021 року заборгованість становить 47931,67 грн. (а.с.201).

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судових рішень.

Статтею 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 19, 20 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 3 червня 2016 року № 5 роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК (який кореспондується з розділом VII ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Така правова позиція висловлена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц (провадження № 14-299цс18).

Частиною 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №45292204 з примусового виконання виконавчого листа №531/101/2014 про стягнення аліментів.

Звертаючись з позовом до суду, боржник посилався на те, що має заборгованість по сплаті аліментів, але вона виникла із незалежних від нього обставин. У зв`язку з тим, що він не має можливості вільно реалізовувати право власності щодо свого майна, посилаючись на ст. 317, 319 ЦК України, якими передбачено право власника на власний розсуд володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном, вважає, що має право на зняття арешту з належного йому майна відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає будинок спільною сумісною власністю подружжя, проте не надав доказів на підтвердження цього. Також позивачем не надано жодних доказів того, що існують підстави, які не враховані державним виконавцем при винесенні постанов про накладення тимчасових обмежень. Заборгованість щодо сплати аліментів позивачем не оскаржувалася.

Разом з тим, частина 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» наділяє виключним правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна особу, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Оскільки позивач ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №45292204 з примусового виконання виконавчого листа №531/101/2014 про стягнення аліментів, яке на даний час перебуває на виконанні, арешт накладено державним виконавцем на його майно в порядку виконання вказаного рішення суду, а тому, законом для боржника встановлений інший порядок захисту його майнових прав як сторони виконавчого провадження - шляхом оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 81, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Карлівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) про зняття арешту з рухомого та нерухомого майна, скасування обмежень керування транспортним засобом і виїзду за кордон - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Карлівський районний суд Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення виготовлено 17 березня 2021 року.

Суддя Т.М.Черняєва