Справа № 447/2627/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/811/1371/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,

при секретарі Ждан К.О.

з участю позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2016 року позивач, ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 25.06.1994 року по 18.03.2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування у шлюбі, вони придбали: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м. (договір купівлі-продажу від 07.07.2000 року, серії АВМ №401158, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Полінкевич 1.3); земельну ділянку для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 29.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Полінкевич 1.3.); автомобіль легковий марки «Кіа Сееd універсал» дизель 1,6 2008 року випуску держаний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Volkswagen Lt 35 пасажир», дизель 2,5 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 та інше побутове майно та техніку.

Перелічене вище майно є майном, набутим ними з відповідачем за час шлюбу, відтак, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу між ними.

На придбаній ними за час шлюбу земельній ділянці, яка знаходиться в с.Дроговиж Миколаївського району Львівської області побудований дачний будинок, однак відповідач, всупереч здає його в оренду, а її навіть не пускає на цю територію.

У її випадку існують підстави, що дають їй право на збільшення частки у спільному майні подружжя, оскільки із нею проживає малолітня дитина - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітній син - ОСОБА_5 - інвалід дитинства II групи ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує сторонньої допомоги. Розмір аліментів, які вона отримує на дітей є недостатній для забезпечення їхнього нормального фізичного, духовного розвитку та лікування .

Відповідач є приватним підприємцем. За 20 років підприємницької діяльності вони разом будували бізнес, разом відкривали магазин з промисловим товаром. Крім того велику частину цього товару вона сама привозила з Чернівців та Хмельницька, а його реалізацією спочатку займалися вони обоє, потім вона змушена була займатися сином-інвалідом, бо не мала з ким його залишити, так як тут рідних у неї немає . Вона займалася доставкою товару, а реалізовував його її колишній чоловік. За таких обставин товар в магазині, який він вважає своїм власним, придбавався за їхні спільні сімейні кошти, підприємницьку діяльність вони засновували разом.

Коли ОСОБА_3 йшов з дому, він разом зі своїми речами забрав всі сімейні заощадження та гроші від бізнесу, коштів на утримання домашнього господарства він не давав. Більше того, все її майно, яке вона отримала як спадщину від батька в 2002 році теж знаходиться у володінні та користуванні її колишнього чоловіка, а саме: електродрелька, набір ключів, набір для відпочинку-столик і крісла розкладні, автомобільний зарядний пристрій, зварювальний апарат, газонокосилка, циркулярка, м`яке розкладне крісло, двохспасльне ліжко, паяльник, телевізор «Електрон», у зв"язку з чим просила визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м., всю побутову техніку, яка знаходиться в цій квартирі, земельну ділянку для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: с.Дроговиж, КСТ «Цементник» Миколаївського району Львівської області, автомобіль легковий марки «Кіа Сееd універсал» дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль марки «Volkswagen Lt 35 пасажир», дизель 2,5 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , все ремонтне, будівельне, автомобільне обладнання, а також весь промисловий товар, яким торгує відповідач - спільним майном подружжя; визнати за нею право власності на:

квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м., загальною вартістю близько 20 тис доларів;

всю побутову техніку, яка знаходиться в цій квартирі;

земельну ділянку для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю близько 8 тис доларів;

.Визнати за ОСОБА_3 право власності на:

автомобіль марки «Кіа Сееd універсал» дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , загальною вартістю близько 10 тис доларів та залишити у його власності;

автомобіль марки «Volkswagen Lt 35 пасажир», дизель 2,5 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , загальною вартістю близько 12 тис доларів;

все ремонтне, будівельне та автомобільне приладдя;

весь промисловий товар, яким він торгує на ринках і той, який знаходиться в орендованому відповідачем магазині, загальною вартістю близько 40-50 тис доларів.

16.03.2017 ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, з якого вбачається, що ОСОБА_1 не внесла в перелік спільного майна, що підлягає поділу земельну ділянку площею 0,1001 га, розташовану в АДРЕСА_3 , призначену для будівництві та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Вказана земельна ділянка є майном, набутим ними за час шлюбу, відтак є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу між ними. Вважає, що на дану земельну ділянку має бути визнано право його часткової співвласності в розмірі однієї другої. Також все нерухоме майно та автотранспорт мають бути теж поділені за принципом визнання права часткової співвласності в рзмірі 1/2, у зв"язку з чим просив визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,1001 га, розташовану в АДРЕСА_3 , призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель.

25.05.2018 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву про поділ спільного майна подружжя, згідно якої просить визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м., всю побутову техніку, яка знаходиться в цій квартирі, земельну ділянку для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: с.Дроговиж. КСТ «Цементник» Миколаївського району Львівської області та збудований на ній дачний будинок, автомобіль легковий марки «Кіа Ceed універсал» дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , автомобіль марки «Volkswagen Lt 35 пасажир», дизель 2,5 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , транспортний засіб "ПР ТУРИСТ", все ремонтне, будівельне, автомобільне обладнання, а також весь промисловий товар, яким торгує відповідач - спільним майном подружжя, визнати за нею право власності на:

квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м., загальною вартістю близько 20 тис доларів;

всю побутову техніку, яка знаходиться в цій квартирі;

1/2 земельну ділянку для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю близько 8 тис доларів та 1/2 частину розташованого на ній дачного будинку;

автомобіль марки «Кіа Сееd універсал» дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 .

.Визнати за ОСОБА_3 право власності на:

1/2 земельну ділянку для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , загальною вартістю близько 8 тис доларів та 1/2 частину розташованого на ній дачного будинку;

все ремонтне, будівельне, та автомобільне приладдя;

весь промисловий товар, яким він торгує на ринках і той, який знаходиться в орендованому відповідачем магазині, загальною вартістю близько 40-50 тис доларів;

транспортний засіб "ПР ТУРИСТ".

06.11.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про зміну позовних вимог в порядку п.2 ч.2 ст. 49 ЦПК України.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільним майном подружжя квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м., земельну ділянку для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: с.Дроговиж. КСТ «Цементник» Миколаївського району Львівської області та автомобіль легковий марки «Кіа Ceed універсал» дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м., земельної ділянки для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: с.Дроговиж. КСТ «Цементник» Миколаївського району Львівської області та автомобіля марки «Кіа Ceed універсал» дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 .

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2067,00 грн.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає оскаржуване рішення незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Вказує, що судом було неправильно визначено обсяг майна набутого під час шлюбу.

Так, за змістом ст.60 СК України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Зазначає, що спірний автомобіль марки «Volkswagen Lt 35» слід вважати спільним майном подружжя, яке було придбано за спільні кошти і реалізоване відповідачем без її згоди, а тому його вартість має бути врахована при поділі спільного майна подружжя.

Окрім того на придбаній за час шлюбу земельній ділянці, яка знаходиться в с.Дроговиж побудований дачний будинок, однак відповідач всупереч інтересам сім`ї здає його в оренду. Також зазначає про наявність підстав для збільшення її частки, оскільки діти проживають з нею.

Зазначає, що судом було порушено право на справедливий суд та порушено принцип змагальності сторін.

Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що зібрані по справі докази свідчать про те, що спільним майном подружжя є:

квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м.;

земельна ділянка для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: с.Дроговиж. КСТ «Цементник» Миколаївського району Львівської області;

легковий автомобіль марки «Кіа Ceed універсал№ дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 .

в зв`язку з чим ОСОБА_1 має право на визнання за нею 1/2 частини на таке майно.

Відмовляючи у визнанні права власності на всю побутову техніку, яка знаходиться в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 та визнання права власності на 1/2 частину дачного будинку, розташованого на земельній ділянці для садівництва загальною площею 0,0679 га, за адресою: АДРЕСА_2 , суд виходив з тих обставин, що позивачем за первісним позовом не було надано доказів того, яка саме побутова техніка знаходиться в квартирі та ким вона була придбана. Окрім того, дачний будинок не зданий в експлуатацію, тобто є об"єктом незавершеного будівництва, а тому визнання права власності на його 1/2 частину є передчасним. Суд також прийшов до висновку, що вимога про визнання права власності на все ремонтне, будівельне, та автомобільне приладдя, а також весь промисловий товар, яким торгує відповідач на ринках і той, який знаходиться в орендованому відповідачем магазині, загальною вартістю близько 40-50 тис доларів, не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 не зазначено назви товарів, його кількість та вартість, його місце знаходження та кому належить таке.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що сторони з 25.06.1994 року по 18.03.2014 року перебували у шлюбі. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час перебування у шлюбі, сторони придбали: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м. (договір купівлі-продажу від 07.07.2000 року, серії АВМ №401158, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Полінкевич 1.3); земельну ділянку для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (договір купівлі-продажу від 29.01.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Полінкевич 1.3.); автомобіль легковий марки «Кіа Сееd універсал» дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Volkswagen Lt 35 пасажир», дизель 2,5 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно зі ст. 60 СК України (чинного з 1 січня 2004 року) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 163 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у статті 57 СК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Установивши, що спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м., кухні, ванної кімнати, вбиральні, загальною площею 50,3 кв.м., земельна ділянка для садівництва загальною площею 0,0679 га, що розташована за адресою: с.Дроговиж. КСТ «Цементник» Миколаївського району Львівської області, легковий автомобіль марки «Кіа Ceed універсал» дизель 1,6 2008 року випуску державний номерний знак НОМЕР_1 набуто сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину на вказану вище квартиру, земельну ділянку та автомобіль.

Що ж до визнання спільним майном подружжя автомобіля марки «Volkswagen Lt 35 пасажир», дизель 2,5 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , слід зазначити, що позивачем за первісним позовом не доведено, що такий автомобіль на момент звернення до суду із даним позовом перебував у володінні, користуванні і розпорядження ОСОБА_3 чи, що такий автомобіль останнім було відчужено без її згоди під час перебування ними у шлюбі чи під час розгляду справи у суді, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання такого автомобіля спільним майном подружжя після його відчуження іншій особі, яка не є залучена до участі в розгляді даної справи.

Визнання права власності на всю побутову техніку, яка знаходиться в квартирі, за адресою: АДРЕСА_1 не підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_1 не надано доказів того, яка саме побутова техніка знаходиться в даній квартирі та ким вона була придбана.

Визнання права власності на 1/2 частину дачного будинку, розташованого на земельній ділянці для садівництва загальною площею 0,0679 га, за адресою: с.Дроговиж КСТ «Цементник» Миколаївського району Львівської області не підлягає до задоволення, поскільки дачний будинок на момент розгляду справи в суді першої інстанції не зданий в експлуатацію, тобто є об"єктом незавершеного будівництва, а тому визнання права власності на його 1/2 частину є передчасним, вимоги про визнання права на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку в заявленому позові ОСОБА_1 не ставить, так само як і не ставить вимоги про врахування вартості відчуженого без її згоди автомобіля марки «Volkswagen Lt 35 пасажир», дизель 2,5 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , при поділі спільного майна подружжя.

Що ж до покликання скаржника про наявність підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, таке не заслуговує на увагу, оскільки факт перебування спільних дітей на її утриманні та аліментів які сплачує ОСОБА_3 , які вона вважає недостатніми, не є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 рокузалишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 02 березня 2020 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Н.П. Крайник