УХВАЛА

в порядку судового контролю

16 березня 2021 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Сімірзіна П.М., з участю заявника скарги ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань міського суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Алібалаєвої Яни Наміківни, заінтересовані особи: Корабельний районний відділ Державної виконавчої служби м. Херсона Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця в частині накладення арешту на кредитний рахунок № НОМЕР_1 , що відкритий на ї ім`я у АТ «ПУМБ» та зняти арешт, накладений на вказаний рахунок. Вимоги обґрунтовує тим, що кредитні кошти їй не належать, а є власністю банка. Накладення арешту на кредитний рахунок автоматично всі нараховані на картку суми будуть перераховуватися не в рахунок погашення кредитної заборгованості, а на депозитний рахунок виконавчої служби, що збільшить розмір її кредитної заборгованості перед банком, а тому вимагає зняти арешт з кредитного рахунку.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.10.2019 року скаргу прийнято до провадження, зобов`язано державного виконавця надати в судове засідання для огляду матеріали зведеного виконавчого провадження №59619598, запропоновано в разі незгоди зі скаргою викласти свої заперечення письмово та призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 03.12.2019 р.

28.11.2019 р. до суду надійшла «уточнена» скарга, якою фактично додано додаткову вимогу, що стосується кредитного рахунку № НОМЕР_2 . Також обґрунтування скарги доповнено тим, що державним виконавцем не враховано положення ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Копія скарги направлена іншим учасникам справи.

З урахуванням того, що предметом скарги є законність постанови про накладення арешту на кошти боржника від 22.07.2019 р. суд вважає, що скарга у редакції від 28.11.2019р. підлягає прийняттю та розгляду за суттю.

Судове засідання 03.12.2019 р. було перенесено на 04.02.2020 року через неявку сторін та направлення нової редакції скарги іншим учасникам лише 28.11.2019 р.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.02.2020 року замінено заінтересованих осіб відділи державної виконавчої служи їх правонаступниками.

Судове засідання 21.04.2020 року було відкладене за заявами представників боржника та стягувача через запровадження на території України карантину.

В судове засідання 01.09.2020 року сторони не прибули, представником стягувача подана заява про відкладення судового засідання через отримання копії скарги лише 01.09.2020 року для підготовки відзиву.

19.10.2020 року від представника боржника (заявника скарги) адвоката Мінаєвої В.В. надійшла заява про відкладення розгляду скаргу на іншу дату через її зайнятість при розгляді справи № 766/12943/19 о 14-20 в Херсонському міському суду Херсонської області та справи № 303/4508/20 у Мукачевському міськрайонному суді Закарпатської області в 14-30 (в режимі відео конференції).

20.10.2020 року від представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Гапіної Н.В. надійшов відзив на скаргу, копії якого направлені 15.10.2020 року учасникам справи, відповідно до якого з системного аналізу Цивільного Кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що кредитні кошті, надані боржнику є його власністю, а тому державним виконавцем правомірно накладений арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1

22.12.2020 року від представника заявниці адвоката Мінаєвої В.В. надійшла заява про відкладення розгляду скарги через її незадовільне самопочуття та перебування на лікарняному, судове засідання відкладене на 26.01.2021 року, з якої перенесено на 16.03.2021 року через перебування головуючого в нарадчій кімнаті щодо розгляду іншої скарги ОСОБА_1 (справа № 766/19042/19).

16.03.2021 року від Дніпровського РВДВС у м.Херсоні ПМУМЮ (м.Одеса) надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника відділу, від представника стягувача адвоката Гапіної Н.В. телефонограма про розгляд скарги у її відсутність. Представник Корабельного РВДВС у м.Херсоні ПМУМЮ (м.Одеса) в судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, відділ належним чисном та своєчасно повідомлений про час, дату та місце розгляду скарги.

За приписами ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника і державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Сторони мали достатній час для висловлення своїх позицій, а тому суд вважає з урахуванням п. 10 ч.3 ст. 2 ЦПК України розглянути справу у відсутність осіб, що не прибули.

Заявник скарги в судовому засіданні підтримала вимоги в повному обсязі та пояснила, що вона взяла кредит на лікування, але гроші не отримала, а через те, що на арештований рахунок їй нараховуються проценти та збільшується її борг, просила зняти арешт, оскільки державний виконавець їй роз`яснила, що вона не може зняти арешт самостійно та порекомендувала звернутися до суду.

Суд, заслухавши вступне слово заявника скарги, оголосивши відзив на скаргу, поданий представником стягувача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини.

11.07.2019 р. Дніпровським РВДВС міста Херсон ГТУЮ у Херсонській області відкрите виконавче провадження (ВП 59486014) за виконавчим листом, виданим 10.05.2012 року по справі № 2-2788/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів 214334,00 грн. (арк. справи 4-5).

11.07.2019 р. Дніпровським РВДВС міста Херсон ГТУЮ у Херсонській області відкрите виконавче провадження (ВП № 59485910) за виконавчим листом, виданим 10.05.2012 року по справі 66/4172/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів 12784,00 грн. (арк. справи 6-7).

22.07.2019 р. вищевказані виконавчі провадження об`єднані у зведене виконавче провадження № 59619598 (арк. справи 8).

Цього ж дня 22.07.2019 р. постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Херсон Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Алібаєвої Я.Н. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках:

- Код фінансової установи: 334851, Назва фінансової установи: АТ "ПУМБ", Номер рахунку: НОМЕР_1 , Валюта рахунку: UAH;

- Код фінансової установи 334851, Назва фінансової установи: АТ "ПУМБ", Номер рахунку: НОМЕР_2 , Валюта рахунку: UAH;

- Код фінансової установи :307770, Назва фінансової установи: АТ "А - БАНК", Номер рахунку: НОМЕР_3 , Валюта рахунку: UAH,

та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику: ОСОБА_1 дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 адреса: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_4 (арк. справи 9-10).

Докази вручення боржнику постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту суду не надано.

16.09.2019 р. адвокат Мінаєва В.В. подала заяву про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.

Таким чином, суд дійшов висновку, що боржником не пропущено строк визначений пунктом «а» ч.1 ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до листа АТ «ПУМБ» № М01-50.4/427 від 23.09.2019 р. підтверджено відкриття карткового рахунку на ім`я ОСОБА_1 , за яким видано кредитну картку № НОМЕР_5 , залишок коштів мінус двадцять чотири тисячі триста тридцять дев`ять грн. 43 коп. Кредитний оборот за картковим рахунком 0,00 грн. (арк. справи 11).

21.06.2019 р. ОСОБА_3 подала заяву № 01 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, аналогічна заява за №301 подана 13.11.2019 р., що свідчать про надання ОСОБА_3 споживчих кредитів з відкриттям карткового рахунку НОМЕР_6 , кредитний оборот станом на 28.11.2019 р. склав 72648,00 грн., а залишок кредитних коштів 22648,00 грн. (арк. справи 42-48).

Станом на 28.11.2019 р. за картковим рахунком на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_7 залишок коштів мінус сімнадцять тисяч шістсот тридцять дев`ять грн. 43 коп., кредитний оборот з 21.06.2019 р. по 28.11.2019 р. 13500,00 грн. (арк.. справи 50).

З виписок по кредитним картам ОСОБА_1 вбачається, що остання розраховувалася кредитними коштами, поповнювала рахунок тощо (арк. справи 51-53).

Станом на час розгляду справи виконавче провадження перебуває на виконанні у Корабельному районному відділі державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), що підтверджено відповідними постановам про передачу виконавчого провадження та інформацією про виконавче провадження (арк. справи 75-77).

В порядку судового контролю за виконанням судових рішень на підставі статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 451 ЦПК України).

Виходячи зі змісту частини другої статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому суд не має права зобов`язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише виконавцем або відповідною посадовою особою органу державної виконавчої служби.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Справи зазначеної категорії розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 450 ЦПК України.

Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України) суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Своїми правами щодо предмета спору учасник справи розпоряджається на власний розсуд.

Пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України передбачено, що до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки та права приватного виконавця. Так статтею передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість,коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Положеннями ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. За частиною третьою вказаної вище статті арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як вбачається із постанови про арешт коштів боржника від 22 липня 2019 року державний виконавець наклав арешт на грошові кошти, що містяться, зокрема на рахунках НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в АТ «ПУМБ», а також всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (арк. справи 9-10).

Тобто, постанова містила вказівку про нерозповсюдження її дії на спеціальні рахунки, арешт яких забороняється.

Таким чином, після отримання цієї постанови, саме Банк зобов`язаний був відповідно до вимог ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на такому рахунку.

Як вбачається із матеріалів справи, банк не повідомляв державного виконавця про наявність передбачених ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» обставин, які унеможливлюють накладення арешту на рахунки належні ОСОБА_1 .

Таким чином, державним виконавцем не порушені вимоги ст. 18, 52 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Щодо посилання на те, що арешт на кошти накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі, суд зазначає, що скаржником не доведено, що арешт коштів здійснено у розмірі більшому, ніж визначено ч.3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Саме по собі відсутність такого посилання в постанові не може бути підставою для визнання постанови неправомірною, при арешті грошових коштів на більшу суму, державний виконавець не позбавлений права зняти частково арешт з коштів, що перевищує суму суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів.

Станом на час розгляду справи відсутні відомості, що постанова державного виконавця про арешт коштів виконана.

Посилання заявника скарги на те, що кредитні кошті їй не належать, не може прийнято судом до уваги, оскільки кошти, переказані отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу. Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Заявницею скарги не доведено, що рахунки, які є предметом скарги мають повністю спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»), в судовому засіданні не встановлено належність банку коштів на спірних рахунках або їх спеціальний режим використання, а тому державний виконавець діяв в межах повноважень та у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст. 5, 10, 11, 12, 13, 258-261, 268, 352-354, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Херсона Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Алібалаєвої Яни Наміківни, заінтересовані особи: Корабельний районний відділ Державної виконавчої служби м. Херсона Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Херсонського апеляційного суду або через Херсонський міський суд Херсонської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 261 ЦПК України.

СуддяО. В. Ус