Справа № 345/3822/20
Провадження № 22-ц/4808/370/21
Головуючий у 1 інстанції Мигович О. М.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Максюта І.О.

секретаря Єлісевич О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду від 29 грудня 2020року ухваленого у складі судді Миговича О.М. у м.Калуш у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Калуської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною, суд -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищенаведеним позовом. Позовні вимоги обгрунтовував тим, що перебував у шлюбі із відповідачкою ОСОБА_2 , який рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.04.2019 року розірвано. Від шлюбу в них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З відповідачкою у зареєстрованому шлюбі вони перебували близько двох років та до народження їхньої дитини сина ОСОБА_3 проживали однією сім`єю. В даний час їхній син проживає з відповідачкою ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 .

Починаючи з дня народження сина та по сьогоднішній день, він не припиняє утримувати сина матеріально. З позицією ОСОБА_2 щодо стягнення аліментів він погодився.

Після розірвання шлюбу, відповідачка різними шляхами намагається перешкодити йому у спілкуванні, побаченні рідного сина. З цього приводу він звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Калуської міської ради «Про визначення порядку побачення ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 ».

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради від 22.09.2020 року було вирішено: надати право побачення батьку ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 відповідно до графіку: перша і третя субота місяця з 14.30 год. до 18.00 год. в присутності матері та друга і четверта неділя місця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері. Однак, таке рішення відповідачкою не виконується .

На даний час між ними не досягнуто згоди з приводу участі батька у вихованні дитини, є перешкоджання зі сторони відповідача у зустрічі із сином у зв"язку з чим змушений звернутись до суду. Просив позов задоволити, надати право побачення, спілкування та відпочинку. ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 відповідно до графіку: перша і третя субота місяця з 14.30 год. до 18.00 год. в присутності матері та друга і четверта неділя місця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері. Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_3 та у його вихованні у час, визначений для побачень та зобов`язати її завчасно, за 2 дні до зустрічі повідомляти його про точне місце знаходження сина.

Оскаржуваним рішенням суду від 29.12.20р. в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з таким рішенням не погодився та подав апеляційну скаргу. В скарзі апелянтом зазначається, що суд дійшов хибних висновків у справі та неправильно оцінив встановлені докази. Наявність талонів -повідомлень ОСОБА_2 до поліції щодо словесних погроз позивача в сторону відповідача самі по собі не вказують на вчинення щодо відповідачки правопорушення. З приводу цих повідомлень не проводилася перевірка, в нього не відбиралися пояснення та його не притягнуто до відповідальності. Ці обставини не встановлено судом.

В той же час, він звернувся до суду про встановлення способу участі його у вихованні сина, оскільки відповідач чинить перешкоди в такому. Проте суд безпідставно відмовив у задоволенні позову зіславшись тільки на повідомлення відповідачки до поліції, що не могло братися судом за основу. Тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У засідання апеляційного суду належним чином повідомлені сторони не з`явилися.

Представник третьої особи: Орган опіки та піклування Калуської міської ради подало заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, при винесенні рішення наведених норм судом не дотримано.

При вирішенні спору, суд першої інстанції виходив з того, що жодних належних та допустимих доказів створення перешкод з боку відповідачки у вихованні та побаченні позивача з малолітнім сином, останнім не надано. Суд прийшов до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння щодо узгодження часу побачення з дитиною, які носять особистісний характер. Крім цього, судом встановлено, що відповідачка не заперечує проти спілкування батька із сином та вважає його необхідним.

Натомість у матеріалах справи є талони-повідомлення єдиного обліку №32863 про прийняття і реєстрацію заяви від 05.09.2019 року та №48223 про прийняття і реєстрацію заяви від 23.12.2019 року щодо повідомлення ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє словесні погрози відносно ОСОБА_2 та її рідних. Дана інформація перевірялась працівниками поліції, в ході перевірки із ОСОБА_1 проведено профілактичну бесіду та винесено попередження, щодо недопустимості вчинення антигромадської поведінки . На підставі наведеного суд прийшов до висновку про відмову у позові.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною першою статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150-152, 154, 155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статтей 157,159 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та не заперечується сторонами (а.с. 4).

Як встановлено, сторони проживають окремо, шлюбні відносини припинили, дитина проживає разом з матір`ю по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Калуської міської ради №220 від 22.09.2020 року, ОСОБА_1 встановлено наступний порядок участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : перша і третя субота місяця з 14.30 год. до 18.00 год. в присутності матері та друга і четверта неділя місця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері (а.с.5).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 зазначив, що відповідачка обмежує йому доступ до сина, створюючи перешкоди у спілкуванні та вихованні з ним. Приписи вищевказаного рішення виконавчого комітету Калуської міської ради №220 від 22.09.2020 року, відповідачка не виконує.

Таким чином, позивач вказує на наявність спору щодо його участі у спілкуванні та вихованні дитини і звернувся до суду за захистом порушеного права.

Такі твердження позивача матеріалами справи не спростовано, докази про зворотнє відсутні. На підставі чого суд прийшов до висновку про відсутність спору з матеріалів справи не вбачається.

Судом першої інстанції зазначається, що «відповідачка зазначила, що нею не чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з сином, позивач знає адресу її проживання з дитиною. Випадки відмови у відвідуванні дитини з її сторони були, але вони є об`єктивні і пов`язані з діями як самого позивача, який не дотримується встановленого органом опіки і піклування графіка, приїжджає без попередньої домовленості».

На думку колегії суддів, суд прийшов до передчасного висновку про відсутність перешкод зі сторони відповідача у спілкуванні з дитиною.

Посилання суду на талони-повідомлення єдиного обліку №32863 про прийняття і реєстрацію заяви від 05.09.2019 року та №48223 про прийняття і реєстрацію заяви від 23.12.2019 року щодо повідомлення ОСОБА_2 про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 вчиняє словесні погрози відносно ОСОБА_2 та її рідних, необгрунтоване.

Судом не вказано в рішенні, доказом яких обставин є такі повідомлення, та до якого висновку прийшов суд на їх основі. Натомість, наявність таких звернень сама по собі не вказує на відсутність спору і не може бути підставою для відмови у позові. Тим паче, що самі звернення було вчинено у 2019 році, до виникнення спору між сторонами з приводу побачень з сином.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Аналізуючи вищезазначені норми закону та встановлені обставини, встановлений судом факт невиконання рішення органу опіки та піклування, суд вважає, що батько має право приймати участь у вихованні сина у спосіб, який він пропонує. Щодо непогодження відповідачки зі способом, часом та днями спілкування з дитиною, то таких матеріали справи не містять.

Тому апеляційний суд приходить до висновку про обгрунтованість доводів апеляційної скарги та скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції не вирішено спір по суті.

Слід ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, визначити ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі побачень : перша і третя субота місяця з 14.30 год. до 18.00 год. в присутності матері ОСОБА_2 , друга і четверта неділя місця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері ОСОБА_2 .

Такий спосіб та час сприятиме підтримуванню відносин між батьком та сином, а присутність матері забезпечить дитині комфорт спілкування зважаючи на її вік.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції встановлено факт невиконання відповідачкою рішення органу опіки та піклування, слід задоволити вимогу та зобов"язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_3 та у його вихованні у час, визначений для побачень.

В решті вимог позивача щодо зобов`язання ОСОБА_2 завчасно повідомляти його про місцезнаходження сина слід відмовити, оскільки такі вимоги не відповідають суті порушеного права та порушують рівність батьків у відносинах з виховання сина.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 29 грудня 2020року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною задоволити частково.

Визначити ОСОБА_1 наступний порядок участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі побачень :

перша і третя субота місяця з 14.30 год. до 18.00 год. в присутності матері ОСОБА_2

друга і четверта неділя місця з 10.00 год. до 13.00 год. в присутності матері ОСОБА_2

Зобов"язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні із сином ОСОБА_3 та у його вихованні у час, визначений для побачень.

В решті вимог позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 22 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Максюта І.О.