БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1481/21, cправа № 361/7732/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» листопада 2021 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Шаварин С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ;

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Тетери Л.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5 , про відшкодування моральної шкоди, завданої самовільним встановленням камери відеоспостереження,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просив: - зобов`язати ОСОБА_2 , демонтувати камери відеоспостереження, розміщені на стіні коридору між кімнатами № 24 та № 25 , а також справа від вікна кухні на третьому поверсі будинку АДРЕСА_3 ; - стягнути із ОСОБА_2 на свою користь відшкодування моральної шкоди у розмірі - 20 000 грн.

00 коп., судовий збір у розмірі - 1 681 грн. 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 2 000 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог зазначається, що позивач спільно із своїм чоловіком ОСОБА_7 проживає у належній їй на праві власності кімнаті АДРЕСА_4 . По-сусідству у кімнаті № 24 проживав відповідач у справі. Останній без будь-якої згоди встановив у коридорі та на кухні камери відеоспостереження. У такий спосіб відповідач збирає без дозволу позивача інформацію щодо її особистого життя, сімейних, професійний, товариським, ділових та інших стосунків. З підстав встановлених камер відеоспостереження між сторонами виникають конфлікти до вирішення яких залучаються працівники поліції.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

07 серпня 2021 року позивач ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_8 подала до суду заяву про зміну предмету позову, в якій зазначила, що підтримує даний позов лише у частині відшкодування моральної шкоди та стягнення понесених судових витрат.

Вказану заяву про зміну предмету позову з огляду на її зміст, суд розцінює як заяву про зменшення позовних вимог.

Ухвалою суду від 10 листопада 2021 року прийнято заяву позивача щодо зменшення позовних вимог, а саме в частині щодо не підтримання нею вимог про зобов`язання відповідача ОСОБА_2 демонтувати камери відеоспостереження, розміщені на стіні коридору між кімнатами № 24 № 25, а також з правої сторони вікна кухні на третьому поверсі будинку

АДРЕСА_3 ; продовжено розгляд справи у частині заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та повернуто ОСОБА_1 судовий збір у розмірі - 840 грн. 80 коп.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, 01 листопада 2021 року представник позивача ОСОБА_8 подав до суду заяву про розгляд даної справи без участі сторони позивача.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9 позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні даного позову.

Третя особа ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причини неявки суду неповідомлені.

Вислухавши заперечення відповідача та його представника, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу кімнати у гуртожитку від 25 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Дядюк Г.Д., зареєстрованого у реєстрі № 1706, ОСОБА_1 є власником кімнати у гуртожитку АДРЕСА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу кімнати у гуртожитку від 18 травня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Бурлакою Л.К., зареєстрованого у реєстрі № 639, ОСОБА_2 продав належну йому на праві власності кімнату АДРЕСА_6 .

При розгляді даної справи по суті відповідач ОСОБА_2 факту встановлення камер відеоспостереження не заперечував.

Щодо конфлікту по факту встановлення камер відеоспостереження позивач зверталася до органів поліції. У ході проведеної перевірки встановлено ознаки цивільно-правових відносин та відомостей, які вказували на ознаки кримінального правопорушення, не виявлено.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_10 показав, що відповідач встановлював камери відеоспостереження на спільній із позивачем кухні. Позивач завжди скаржилася на такі дії, решта сусідів проти відеонагляду не заперечувала.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на довідку № 9055 від 16 листопада 2019 року КНП «Броварська БКЛ» з якої видно, що ОСОБА_1 зверталася за лікарською допомогою 16 листопада 2019 року, при цьому їй був встановлений діагноз стан після гіпертонічного кризу, гостра реакція на стрес. Відповідно до довідки № 619 від 24 січня 2020 року, виданої КНП «Броварська БКЛ», ОСОБА_1 проведено огляд, встановлено діагноз гіпертонічний криз. Внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу завдано моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях, обумовлених у збиранні інформації щодо її особистого життя та членів сім`ї.

Положенням статті 301 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплено право на особисте життя та його таємницю. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя. Обставини особистого життя фізичної особи можуть бути розголошені іншими особами лише за умови, що вони містять ознаки правопорушення, що підтверджено рішенням суду, а також за її згодою.

Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (абзац 2 частини першої статті 302 ЦК України).

Відповідно до статті 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку лише за її згодою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле-, чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про інформацію» інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб (частина друга статті 5 зазначеного Закону).

З урахуванням наведеного, особа не має права знімати своїх сусідів на фото-, кіно- чи відеоплівки без їх згоди, та зберігати фото та відео матеріали, на яких зафіксовано сторонніх осіб для власних потреб, а вправі використовувати відеокамери для контролю та спостереження, що встановлюється з метою охорони території власного домоволодіння.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При розгляді даної справи по суті судом не здобуто доказів порушення прав позивача на приватність шляхом встановлення камер відеоспостереження, а також втручання у такий спосіб у сімейне й особисте життя позивача та членів її родини. Виходячи з наведеного, та з урахуванням встановлених обставин, відеокамери були розміщені у місцях спільного користування, отже у даному випадку не може йти мова про втручання у захищене законом право позивача на приватність.

За недоведеності порушення права позивача на приватність, не доведеним є також факт завдання позивачу моральної шкоди. Між діями відповідача щодо встановлення відеокамер та зверненням позивача за лікарською допомогою відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні даного позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем, необхідно віднести на його рахунок.

На підставі викладеного та керуючись статтями 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання:

АДРЕСА_6 );

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ).

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин