Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю

секретаря судових засідань Степанюк Ю.

представника позивачів ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справі за позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням , -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до суду з позовом до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Обґрунтовуючи позов покликаються на те, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 08.11.1993 року за № 8212 виданого Відділом приватизації житла міської адміністрації Львівського міського БТІ, власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 . Стверджують, що відповідачі виїхали за межі України до Нової Зеландії у 2013 році та є її резидентами. Покликаються на акт ЛКП Старий Львів від 28.10.2020 року та довідку Ф-2 відповідно до яких відповідачі зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 . Через те, що відповідачі вже понад 7 років не проживають та не утримують житло, позивачі фактично позбавлені можливості повною мірою реалізувати своє право власності, в тому числі оформити житлові субсидії. Просять позовні вимоги задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 24.12.2020 року відкрито провадження у справі.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просила задоволити позов в повному обсязі з мотивів викладених у такому.

Відповідачі у судове засідання 11.02.2021 року та 10.03.2021 року не з`явилися. Належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду справи за місцем реєстрації, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Крім цього, на офіційному сайті Галицького районного суду м.Львова розміщено повідомлення відповідачів про судове засідання на 10.03.2021 року. Клопотань про відкладення чи про розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило.

Суд вважає за можливе слухати справу у відсутності відповідачів, які належним чином повідомлені про судове засідання, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 3 ч. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) від 08.11.1993 року за № 8212 виданого Відділом приватизації житла міської адміністрації Львівського міського БТІ, власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 .

Як вбачається з Акту комісії ЛКП Старий Львів від 28 жовтня 2020 року, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , але фактично за цією адресою не проживають та зі слів ОСОБА_4 проживають за межами України.

Згідно з інформаційною довідкою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №31-вих-88678 від 09.11.2020 року на час видачі такої за адресою АДРЕСА_1 , що у м. Львові зареєстровано п`ятеро осіб: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_6 ОСОБА_5 та ОСОБА_14 11.03.2013 року.

Судом також було оглянуто лист ОСОБА_15 на адресу компетентних органів від 16.11.2020 року з якої вбачається, що останній даною заявою надає згоду на зняття його з реєстрації, як співвласника квартири АДРЕСА_2 .

Як вбачається з довідки виданої Комунальним некомерційним підприємством 1-а міська поліклініка м.Львова від 26.02.2021 року за №210, гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_5 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , за медичною допомогою не звертались, декларацію на медичне обслуговування не укладали (перевірку здійснено з 01.04.2018 року).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦКУкраїни передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Виходячи з положень ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, при вирішенні питання про втрату членом сім`ї власника житла права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягає як строк його відсутності, так і поважність причини такої відсутності.

У пункті 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, ч.1 ст. 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Тому стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК України. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Згідно з положеннями ст.405 ЦКУкраїни члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У разі виникнення спору між власником і членами його сім`ї право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог статей 405, 406 ЦК. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Враховуючи викладене, а також те, що судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_6 без поважних причин понад один рік не проживає у спірній квартирі АДРЕСА_2 , а значиться там лише формально зареєстрованою, без поважних причин понад 1 рік відсутня за місцем реєстрації, її особисте майно в будинку відсутнє, не бере участі в утриманні житла, суд приходить до висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла, а відтак остання втратила право користування жилим приміщенням за вказаною адресою на підставі ст.405 ЦК України.

Частинами 1, 2 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

На підставі ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна вимога щодо втрати права користування жилим приміщенням ОСОБА_5 не ґрунтується на законі, оскільки останній є співвласником спірного житла, а тому суд дотримуючись принципу непорушності права власності, прийшов до переконання про відмову у задоволенні такої вимоги позивачів.

Керуючись ст.ст. 16, 405 ЦК України, ст.150, 156 Житлового?Кодексу України ст. 383, 405 ЦК України, ст. 3-5, 10, 81, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 351-355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_4 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 ) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_5 ) такою, що втратила право користуватись жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) - відмовити.

Повний текст судового рішення складений 15.03.2021 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є.Радченко