Справа № 159/237/21
Провадження № 2/159/408/21
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2021 року м. Ковель

Ковельський міськрайсуд Волинської обл.

в складі: головуючого - судді Логвинюк І.М.,

розглянувши в м. Ковелі Волинської обл. в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та утримання її як дружини після розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

Позивач 16.01.21 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь: аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення повноліття; аліменти на її користь на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 грн щомісячно протягом 3 - х років від дня розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що сторони уклали шлюб 26.11.10 р., що був розірваний за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 04.12.20 р., що набрало законної сили 05.01.21 р.. За час шлюбу сторони мають вказану вище дитину, яка проживає спільно з нею та перебуває на даний час на повному її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін не надає, хоча є повнолітнім, дієздатним, працездатним, має задовільний стан здоров`я, має сталий доход, не має інших утриманців. Покликаючись на ст. ст. 180, ч. ч. 1, 2 ст. 182, ст. 141, ч. 4 ст. 76, ст. ст. 77, 80 СК України, судову практику, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», зазначає, що у зв`язку з вихованням дитини та веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, у т. ч. - про відповідача, а також у зв`язку з тяжкою прогресуючою хворобою, що призвела до її інвалідності, вона не мала можливості працювати, зайняти відповідну посаду, реалізувати себе у житті, забезпечити себе сталим та систематичним доходом. Тому просить позов задовольнити.

Провадження у справі було відкрито 11.02.21 р. за ухвалою судді.

Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем отримано під розпис 20.02.21 р..

За станом на 17.03.21 р. відзиву на позовну заяву до суду від відповідача не надійшло.

Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26.11.10 р., що був розірваний

у судовому порядку, стверджується копією рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 04.12.20 р. у цивільній справі № 159/5 557/20 провадження № 2/159/1 347/20 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 05.01.21 р..

Згідно з копією свідоцтва про народження вказаної вище неповнолітньої дитини сторін, вона народжена за час шлюбу сторін - ІНФОРМАЦІЯ_1

Відповідно до довідки № 1 741 від 29.12.20 р., виданої РЖКП № 1 (м. Ковель Волинської області), позивач проживає у АДРЕСА_1 , спільно з нею проживає спільна неповнолітня дитина сторін.

Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд.

Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з вказаною вище спільною неповнолітньою дитиною сторін, належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, але він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання цієї неповнолітньої дитини на користь позивача, яка проживає разом з дитиною на даний час.

Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення частково.

Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з такого.

Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину сторін, батьками якої згідно із свідоцтвом про її народження, є саме сторони; відповідач добровільно коштів на утримання цієї дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню. Сторони на час звернення з розглядуваним позовом є подружжям та позивач проживає спільно із дитиною, яка не досягла трирічного віку.

Однак доказів того, що відповідач має доход, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано.

Так суд відкидає доводи позивача про наявність заробітку відповідача, вважаючи, що сам факт виїзду особи у інший населений пункт не свідчить про отримання сталого чи несталого певного розміру доходу.

Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу з поважних причин, наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін.

Вирішуючи спір, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною.

За таких обставин суд вважає можливим позов і цій частині задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини саме у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 200 грн щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, про що стверджує сама позивач, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

При цьому суд враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» для дітей віком від дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 395 гривень, з 1 липня - 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача коштів (аліментів) на її утримання як дружини протягом трьох років від дня розірвання шлюбу, то суд враховує, що таке право дружини може виникнути за обов`язкової наявності такого юридичного факту як розірвання шлюбу; здатність чоловіка надавати їй матеріальну допомогу.

Як вбачається з тексту рішення Ковельського міськрайсуду Волинської області від 04.12.20 р. у цивільній справі № 159/5 557/20 провадження № 2/159/1 347/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що роздрукований із ЄДРСР, шлюб між сторонами було розірвано у судовому порядку та таке рішення набрало законної сили 05.01.21 р..

Відповідно до копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , виданого 22.09.20 р., позивач ще до розірвання шлюбу сторін набула статусу особи з інвалідністю 1 гр..

За змістом ст. 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу.

Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала особою з інвалідністю після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу.

Якщо на момент розірвання шлюбу жінці, чоловікові до досягнення встановленого законом пенсійного віку залишилося не більш як п`ять років, вона, він матимуть право на утримання після досягнення цього пенсійного віку, за умови, що у шлюбі вони спільно проживали не менш як десять років.

Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу.

Як визначено ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою.

За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі.

Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.

Якщо платник аліментів виїжджає на постійне місце проживання у державу, з якою Україна не має договору про надання правової допомоги, аліменти можуть бути сплачені наперед за час, визначений домовленістю подружжя, а у разі спору - за рішенням суду.

Статтею 78 СК України передбачено укладення договору подружжя про надання утримання.

Як визначено ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Якщо позивач вживав заходів щодо одержання аліментів від відповідача, але не міг їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати, суд, залежно від обставин справи, може постановити рішення про стягнення аліментів за минулий час, але не більш як за один рік.

Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності. У разі подання відповідного документа про продовження строку інвалідності стягнення аліментів продовжується на відповідний строк без додаткового рішення суду про це.

За змістом ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Як зазначено у ст. 81 СК України, перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується КМ України.

Однак у матеріалах справи відсутні докази позивача про наявність у відповідача доходів певного розміру, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини.

Тому у суду немає права для висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на дружину протягом трьох років від дня розірвання шлюбу сторін.

Так як утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача як особи, яка вказана батьком дитини у свідоцтві про народження останньої, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст. 76 СК України - пов`язана з наявністю у нього можливості як у чоловіка позивача - надавати таку допомогу позивачеві, підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відповідно до положень ч. 4 ст. 76 СК України відсутні.

А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у повному обсязі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Судові витрати за вимогою позивача про стягнення аліментів на неї як на дружину - віднести на рахунок держави, так як позивач є особою з інвалідністю 1 гр..

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 141, 213 - 218, 88 ЦПК України, ч. 4 ст. 76, ст. ст. 125, 180 - 184 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 200 (одна тисяча двісті) грн, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.01.21 р. та продовжуючи до досягнення дитиною повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В решті позову в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та в частині вимоги про стягнення утримання (аліментів) на дружину - відмовити за недоведеністю.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_2 , на доход держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Головуючий:І. М. Логвинюк