КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року

м. Київ

справа № 761/42234/19

провадження № 22-ц/824/3861/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року у складі судді Волошиної В.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 16 січня 1982 року Палацом одруження №1 міста Москва.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 16 січня 1982 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис №279 в Книзі реєстрації шлюбів.

Вказував, що спільне господарство між подружжям не ведеться з жовтня 2017 року, існуючий шлюб має формальний характер, а збереження сім`ї є неможливим та таким, що суперечить інтересам позивача.

Стверджував, що починаючи з 01 жовтня 2019 року позивач проживає окремо від ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року позов задоволено. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 26 грудня 2020 року відповідач звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про залишення позову без розгляду.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Звертає увагу суду на те, що жоден підпис як на позовній заяві так і на додатках до неї не відповідає оригінальним підписам позивача, що підтверджується експертним почеркознавчим дослідженням від 14 січня 2020 року №2926, яке міститься у матеріалах справи.

З огляду на вказане, вважає, що позовну заяву подано невстановленою особою від імені ОСОБА_1 , а судом першої інстанції не перевірено питання законності відкриття провадження.

Зазначає, що твердження суду про те, що представник відповідача на стадії надання пояснень по суті позову у судовому засіданні від 26 листопада 2020 року не заперечував проти розірвання шлюбу не відповідає дійсності, оскільки такий представник не наділений повноваженнями на висловлення позиції одного із подружжя на розірвання шлюбу.

Стверджує, що судом першої інстанції не встановлено чи суперечить збереження шлюбу інтересам одного з подружжя, що передбачено ч.2 ст. 112 СК України.

Вказує на те, що суд, відмовивши у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду, обмежив ОСОБА_2 у доступі до правосуддя та розірвав шлюб у порушення ч. 4 ст. 56 СК України.

26 січня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий його представником ОСОБА_3 , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що відповідач відмовляється у добровільному порядку розірвати шлюбні відносини, затягує судовий процес та усіляко перешкоджає позивачу зареєструвати офіційний шлюб з іншою жінкою.

22 лютого 2021 року Київським апеляційним судом зареєстровано відповідь на відзив, поданий ОСОБА_2 , в якому наведені додаткові пояснення по справі, які остання просить врахувати при винесенні рішення.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 січня 1982 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Також установлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, які негативно впливають як на позивача, так і на відповідача. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільного господарства не ведуть, проживають окремо.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 16 грудня 2019 року подружжю надано строк для примирення до 25 березня 2020 року до 13 год. 00 хв.

Після вжиття судом заходів щодо примирення подружжя, позивач свої вимоги підтримав, а отже примирення не відбулося.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили, що сторони примирилися, проживають однією сім`єю.

Твердження відповідача щодо небажання розривати шлюб, викладені в апеляційній скарзі, суперечать матеріалам справи з огляду на наступне.

08 листопада 2019 року представник відповідача Катишев С.В. подав до суду клопотання про відмову у відкритті провадження через існування аналогічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, поданого 15 жовтня 2019 року до Шевченківського районного суду міста Києва.

Окрім указаного, у судовому засіданні, яке відбулось 26 листопада 2020 року, представником ОСОБА_2 - Катишевим С.В. зазначено про те, що відповідач не заперечує проти розлучення.

Статтею 64 ЦПК України визначено, що представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Відповідно до ч.4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Як убачається з матеріалів справи, інтереси ОСОБА_2 представляв адвокат Катишев С.В., на підтвердження чого у матеріалах справи міститься ордер із зазначенням про відсутність обмежень на представництво інтересів відповідача (а.с.23 ).

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що представник відповідача не наділений повноваженнями на висловлення її позиції щодо розірвання шлюбу є неспроможними.

Аргументи ОСОБА_2 , що позовні вимоги особисто позивачем не підписувалися та не подавалися спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у судових засіданнях від 01 липня 2020 року та 26 листопада 2020 року, підтримував вимоги позовної заяви та висловлював бажання розірвати шлюб. Вказані обставини свідчать про безпідставність доводів відповідача.

Виходячи з наведеного, колегія уважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував наявність у сторін двох неповнолітніх дітей та відсутність спору щодо їх місця проживання, у зв`язку із чим, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

Таким чином, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача, суд першої інстанції, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу.

Отже, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного суду з підстав визначених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай