Справа № 313/1450/20 Провадження № 2/313/109/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді - Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Козаченко І.В., розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

ВCТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, у якому просять визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,70 га (відкоригована площа 5,7096 га) кадастровий № :03:021:0011, що розташована на території Матвіївської сільської ради Веселіівського району Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідачка та її представник адвокат Козаченко І.В. на позов надали письмові пояснення, у яких зазначили, що позов визнають повністю, так як під час перебування у приватного нотаріуса відповідачка заявила, що вона не заперечує, щодо видачі на користь позивача свідоцтва на цілу земельну ділянку (а.с.26-27).

У судовому засіданні позивач позов підтримав. У разі задоволенні позову, просив судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового, залишити за ним.

Відповідачка та її представник позов визнали повністю.

Вислухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 26.09.2016 р.

21.11.2008 р. ОСОБА_3 склав заповіт, який зареєстрований у реєстрі за № 2653, відповідно до якого спадкоємцем на належну йому земельну ділянку площею 5,70 га, розташованої на території Матвіївської сільської ради Веселівського району Запорізької області та належала йому на праві Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ЗП №037406 виданого Матвіївською сільською радою народних депутатів Веселівського району Запорізької області від 17.01.2000 року, є позивач ОСОБА_1 .

За приписами ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Натомість, ч. 2 ст. 1236 ЦК України передбачає, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Крім того, частиною п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва на спадщину за заповітом на цілу земельну ділянку площею 5,7096 га, кадастровий № :03:021:0011

21.09.2020 р. постановою за № 770/22-2017/02-14 нотаріус відмовив позивачеві у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно ст. 1241 ЦК України відповідачка спадкує половину частки, яка належала б кожному з них (обов`язкова частка).

Так в постанові приватного нотаріуса зазначено, що ОСОБА_2 має право на обов`язкову частку у спадщині та є спадкоємцем, яка прийняла спадщину згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Під час перебування у приватного нотаріуса Голобородько В.М. не заперечувала щодо видачі на користь позивача свідоцтва на цілу земельну ділянку.

Оскільки відповідачка в порядку ст. 1270 ЦК України не заявила про відмову від обов`язкової частки, то нотаріус самостійно не може прийняти таке рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення.

Відповідач позов визнав, що підтверджується її заявою.

Згідно ст. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Питання із судовими витратами вирішити з врахуванням думки позивача, який просить судові витрати залишити за ним.

На підставі ст. ст. 16, 1223, 1225 ЦК України, керуючись ст. ст. 1-13, 81, 89, 141, 200, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 352-354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 право власності на земельну ділянку площею 5,70 га (відкоригована площа 5,7096 га) кадастровий № :03:021:0011, що розташована на території Матвіївської сільської ради Веселіівського району Запорізької області, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Веселівський районний суд Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.03.2021 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О.Нагорний

04.03.2021