Номер провадження: 22-ц/813/1392/21
Номер справи місцевого суду: 520/7960/19
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

12 квітня 2019 року позивач звернувся до суду із позовом до Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що він, ОСОБА_1 , із 11 квітня 2013 року був прийнятий на службу до оперативного управління ДПІ в Малиновському районі ГУДФС в Одеській області на підставі наказу ДПС в Одеській області від 11.04.2013 року №126-о.

20 лютого 2015 року ним було укладено договір добровільного страхування №DNHEJL-151К67В із Страховою компанією «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», предметом якого було майнові інтереси, що не суперечить закону, пов`язані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат, внаслідок втрати страхувальником роботи. Згідно з п.7.1 договору, страхова сума становить 10 000 грн.. Відповідно до умов п.3 Договору, відповідач зобов`язався здійснювати позивачу страхові виплати за умови настання страхового випадку.

28 вересня 2018 року стався страховий випадок, а саме наказом №724-о від 28.09.2018 року його звільнено з оперативного управління ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік через скорочення штатів за ст. 64 пункт «г» (через скорочення штатів) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, затв. Постановою КМУ від 29.07.2019р. №114.

Підставою звільнення слугували: постанова КМУ від 28.03.2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», відповідно до наказу ДФС України від 10 травня 2018 року №292 «Про реорганізацію органів ДФС в Одеській області», наказ ДФС України від 10.05.2018 року №792-о «Про надання повноважень» та наказу ДФС від 06.06.2018 року №356 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС».

Вказував, що відповідно до п.3.2 Договору, він надав до страхової компанії відповідний пакет документів. Проте, згідно листа страхової компанії від 03.10.2018 року Z1893PB700006X було складено страховий акт та прийнято рішення про відмову в страховому відшкодуванні у зв`язку з тим, що дана подія не є страховим випадком. Між тим, із такою відмовою страхової компанії позивач не згоден та вважає, що остання порушила його майнові права та інтереси.

Згідно збільшень позовних вимог від 21.10.2019 року, позивач вважає, що на його користь має бути стягненно страхове відшкодування у розмірі 10 000грн., моральна шкода у розмірі 2000 грн., а також через прострочення здійснення страхової виплати 08.10.2018 року має бути стягнута пеня у розмірі 3653, 70 грн. (за період із 08.10.2018 року по 20.10.2019 року) та 3% річних у розмірі 310,68 грн., а також інфляційні збитки з жовтня 2018 року по серпень 2019 року у розмірі 677, 10 грн. (а.с.100-106).

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

20 вересня 2019 року надійшов письмовий відзив ПрАТ «СК «Інгосстрах» (а.с.50-92), згідно якого позовні вимоги не визнали та просили відмовити, посилаючись на те, що позивача, ОСОБА_1 , звільнено з оперативного управління ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік через скорочення штатів за ст. 64 пункт «г» (через скорочення штатів) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, затв. Постановою КМУ від 29.07.2019 року №114. Проте, дана подія не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій, зазначених у п.5.1 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків. За своєю природою проходження служби не є трудовим договором у розумінні ст. 21 КЗпП України, а отже вважають, що звертаючись із заявою про виплату страхового відшкодування позивач не представив укладеної трудової угоди із роботодавцем та не довів власного права на утримання страхової виплати у розумінні п.5.2 Договору. 03 жовтня 2018 року ними було складено страховий акт № Z1893PB700006X, яким відмовлено в виплаті страхового відшкодування. Отже, вважають, що дії страхової компанії повністю відповідають нормам чинного законодавства України, нормам договору страхування та права позивача порушені не були відповідачем. Просили справу розглядати за відсутності їх представника.

23 вересня 2019 року страховою компанією було надано до суду доповнення до відзиву (а.с. 93-95), згідно яких заперечували проти вимог позивача про відшкодування моральної шкоди із посиланням на те, що такі вимоги є необґрунтованими, оскільки ані договором, ані умовами страхування по договору не передбачено відшкодування моральної шкоди. Також із посиланням на те, що страхова компанія виконала умови договору від 20 лютого 2015 року №DNHEJL-151К67В та у передбачений строк прийняв рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування на законних підстав, то підстав для виплати позивачу пені та 3% річних не вбачається.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 до Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування задоволено частково. Стягнено зі Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ОСОБА_1 : - страхове відшкодування у розмірі 10 000,00 грн. (десять тисяч гривень); - пеню за період із 08.10.2018 року по 20.10.2019 рік у розмірі 3 641.37 грн. (три тисячі шістсот сорок одну гривень 37 копійок); - 3% річних за період із 08.10.2018 року по 20.10.2019 рік у розмірі 310.68 грн. (триста десять гривень 68 копійок); - інфляційні збитки за період із 08.10.2018 року по 20.10.2019 рік у розмірі 677, 10 грн. (шістсот сімдесят сім гривень 10 копійок). В іншій частині позову відмовлено. Стягнено зі Страхової компанії «ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звільнено з податкової міліції в запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України РСР від 29 липня 1991 року №114, із змінами та доповненнями та постановою Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 1998 року №1716 «Про проходження служби особами начальницького складу податкової міліції та обчислення вислуги років, призначення пенсії і грошової допомоги» за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів), що підтверджується наказом №724-о від 27.09.2019р. Однак дана подія не є страховим випадком, оскільки не входить до переліку подій зазначених у п.п. 5.1., 5.2 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 15, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 15 березня 2021 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 20 лютого 2015 року між позивачем, ОСОБА_1 , та ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» було укладено договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат №DNHEJL-151К67В, предметом страхування якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані зі страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати Страхувальником роботи. Страхова сума склала 10 000 грн..

Договір було укладено між страховиком та страхувальником відповідно до «Правил добровільного страхування фінансових ризиків» (нова редакція) від 09 квітня 2014 року, зареєстрованих Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 22.05.2014 року, реєстраційний номер 1814180.

Згідно пп.5.1-5.2 договору, страховим випадком за цим договором є понесення Страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи.

Під «втратою місця роботи» розуміється розірвання трудового договору Страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадку: зміни в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Страхове відшкодування не виплачується, якщо страховий випадок стався протягом перших 3 місяців з дня набрання чинності цим Договором.

Згідно до Умов страхування до Договору страхування від нещасних випадків №DNHEJL-151К67В від 20.02.2015 року (далі Умови страхування) страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, з моменту отримання письмової заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасної виплати страхового відшкодування страхувальнику.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страхування страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк та в порядку, передбаченому Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхової суми (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається розміром подвійної облікової ставки НБУ (денних відсотків) на день оплати від суми заборгованості, за кожен день порушення чи невиконання грошових зобов`язань.

Згідно п. 3.4 Договору та Умов страхування страховик протягом 30 робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п. 3.3 Умов страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом.

Відповідно до п. 3.5 Умов страхування у разі прийняття рішення про виплату страхового відшкодування страховик здійснює таку виплату протягом п`яти робочих днів після прийняття рішення про виплату страхового відшкодування шляхом перерахування страхового відшкодування, яке оформляється страховим актом.

Позивач добросовісно виконував умови Договору та сплачував страхові платежі, про що свідчить копія довідки про списання коштів за період із 01.02.2015 - 06.02.2019 року (а.с.19).

Також судом встановлено, що наказом начальника Головного управління ДФС в Одеській області №724-о від 27 вересня 2018 року позивача звільнено з 28 вересня 2018 року з оперативного управління ДПІ в Малиновському районі м. Одеси ГУДФС в Одеській області у запас Збройних Сил України з постановкою на військовий облік через скорочення штатів за ст. 64 пункт «г» (через скорочення штатів) згідно Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом внутрішніх справ України, затв. Постановою КМУ від 29.07.2019 року №114. Про що також свідчить копія трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 27 червня 2007 року.

Підставою звільнення слугували: постанова КМУ від 28.03.2018 року №296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», відповідно до наказу ДФС України від 10 травня 2018 року №292 «Про реорганізацію органів ДФС в Одеській області», наказ ДФС України від 10.05.2018 року №792-о «Про надання повноважень» та наказу ДФС від 06.06.2018 року №356 «Про внесення змін до окремих наказів ДФС».

03 жовтня 2018 року позивач звернувся до страхової компанії з заявою про страхову виплату, зазначаючи страховою подією його звільнення в податкової міліції за скороченням штату.

За розглядом заяви позивача страховою компанією 03 жовтня 2018 року було складено страховий акт № Z1893PB700006X, згідно якого зазначено, що описана позивачем подія не є страховою подією, оскільки не входить до переліку подій, визначених у п.5.1 Договору страхування та Правил добровільного страхування фінансових ризиків. Також згідно вказаного страхового акту прийнято рішення про відмову в виплаті страхового відшкодування (а.с.62).

Не погоджуючись із такою відмовою страхової компанії, ОСОБА_1 звернувся до суду з дійсним позовом.

Вирішуючи спір суд першої інстанції вірно виходив із того, що відносини, що склались між сторонами ґрунтуються на договорі страхування та регулюються Законом України «Про страхування» та ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одним з різновидів договорів є договір страхування.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Із матеріалів справи вбачається, що за умовами Договору сторони погодили, що страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування в порядку і на умовах передбачених цим договором, а страхувальник зобов`язується сплачувати страховику страхові платежі та виконувати інші умови цього договору (п. 4.2 Договору); страховим випадком за цим договором є понесення страхувальником непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати ним постійного місця роботи (п. 5.1 Договору); під «втратою постійного місця роботи» розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (п. 5.2 Договору); страхова сума за договором становить 10 000 грн., франшизи 0 % (п. 7 Договору).

Будь-яких нарікань щодо наявності порушень умов Договору з боку позивача, відповідачем не заявлялось.

Заперечення відповідача зводяться до того, що виплата страхового відшкодування є неможливою, оскільки звільнення позивача з податкової міліції в запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік за п. 64, пп. «г» (через скорочення штатів) не являється страховим випадком. Вказане він обґрунтовував тим, що проходження позивачем служби врегульоване спеціальним законодавством, а отже не являється роботою за трудовим договором у розумінні ст. 21 КЗпП України, відтак звільнення позивача із служби в податковій міліції не входить до переліку подій, зазначених в п. 5.1, 5.2 Договору страхування від 20.02.2015 року.

Однак, суд першої інстанції правильно не погодитився з вказаним твердженням, оскільки згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 року за № 8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосовувати норми КЗпП України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу.

Згідно копії трудової книжки (а.с.13) позивач оформлений на службу до податкової міліції наказом ДПІ в Одеській області №126-о від 11.04.2013 року.

У свою чергу, положення спірного договору не містять вказівки на те, що дія договору не поширюється на звільнення із служби в міліції та те, що звільнення в зв`язку із скороченням штатів має відбутись саме на підставі відповідних норм КЗпП України.

Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відмова у здійсненні виплати страхового відшкодування є порушенням умов укладеного сторонами Договору.

Відповідно до п. 1.1.3 Умов страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити виплату страхового відшкодування у строк та в порядку, передбаченому Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхової суми (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається розміром подвійної облікової ставки НБУ (денних відсотків) на день оплати від суми заборгованості, за кожен день порушення чи невиконання грошових зобов`язань.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 на виплату страхового відшкодування та стягнув із відповідача на користь позивача 10 000 грн. страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто, в зв`язку з тим, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування він має сплатити пеню за період з 08.10.2018 року по 20.10.2019 року в розмірі подвійної ставки НБУ. За розрахунком позивача, дана пеня становить 3 653, 70 грн..

Розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
10000грн.08.10.201820.10.2019

Процентна ставка пені:2 x ставок НБУ

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] 2 [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
08.10.201825.04.20.0018361 972.60
26.04.201918.07.0.0017.535805.48
19.07.201905.09.0.001734456.44
06.09.201920.10.0.0016.533406.85
Всього: 3 641.37

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складає 3 641, 37 грн., отже в цій частині вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Також, позивачем заявлено вимог про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків за порушення зобов`язання з виплати страхового відшкодування, вирішуючи як суд виходить із наступного.

Статтею 625 ЦК України встановлюється відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК регулюються зобов`язальні правовідносини, які існували між сторонами до ухвалення рішення суду.

Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін, які виникли між сторонами, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 6-927цс16.

Розрахунок 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
10000грн.08.10.201820.10.2019

Розраховується за формулою:

[Пеня] = [Сума боргу] [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Вказаний відсоток: 3% на рік

Розрахунок пені

Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня
08.10.201825.04.20.00183164.38
26.04.201918.07.0.0017.5369.04
19.07.201905.09.0.0017340.27
06.09.201920.10.0.0016.5336.99
Всього: 310.68

3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди складають 310.68 грн., зазначена сума відповідає наведеному позивачу розрахунку, а тому суд першої інстанції вірно вважав за можливе її задовольнити.

У зв`язку із зростанням споживчих цін на товари та послуги у зв`язку із порушенням строків виконання грошового зобов`язання відповідачем позивач має право на відшкодування знецінення грошових коштів.

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" - індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики.

Розрахунок інфляційних збитків

Боргові періоди:

Сума заборгованостіВалютаДата початку розрахункуДата закінчення розрахунку
10000грн.08.10.201820.10.2019

Розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Розрахунок інфляційних збитків.

Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції
Жовтень 2018 Жовтень 2019101.7 101.4 101 100.5 100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7 100.7107.4110 000.0010 741.00741.00
Всього: 741.00

Інфляційні збитки за вказані періоди складають 741.00 грн.

За розрахунком позивача, інфляційні збитки склали 677, 10 грн., таким чином, зважаючи на те, що суд першої інстанції не міг виходити за межі позовних вимог, то суд правильно задовольнив суму, заявлену позивачем до стягнення у розмірі 677, 10 грн..

Відповідач вказані розрахунки не спростував, свої розрахунки не надав, тому суд апеляційної інстанції також приймає їх до уваги.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу, а також розрахунку на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції (у відзиві на позовну заяву) із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк