КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м. Київ

Справа №760/10634/18

Апеляційне провадження №22-ц/824/2992/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Шереметьєвої Л.А. 16 червня 2020 року у м. Києві, повний текст рішення складений 08 липня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

В квітні 2018 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 89202, 85 грн, матеріальної шкоди, 30000, 00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини останньої.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. на вулиці О. Теліги в м. Києві відповідач, рухаючись на автомобілі марки МАZDA СХ5, д.н. НОМЕР_1 , не вибравши безпечної швидкості руху, не дотримавшись безпечної дистанції, скоїла зіткнення з автомобілем марки Сіtroen Berlingo, д.н. НОМЕР_2 , та автомобілем марки «Ореl», д.н. НОМЕР_3 , які зупинились попереду, що призвело до пошкодження зазначених транспортних засобів, чим порушила п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначає, що ПАТ «СК «УНІКА» згідно Полісу № АК/7020296 від 15 серпня 2017 року виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 52613,15 грн, якої не вистачило для покриття реальних затрат на ремонт автомобіля.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ПП «ГАБ`ЯНО» №890_12_17 від 11 грудня 2017 року повний матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля Сіtroen Berlingo, д.н. НОМЕР_2 станом на дату огляду 11 грудня 2017 року становить 167100,45 грн. На ремонт позивачем витрачено 141816,00 грн.

Окрім матеріальних збитків, внаслідок ДТП він переніс глибокі душевні страждання у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу, який використовувався як засіб заробітку для забезпечення сім`ї. Завдану йому моральну шкоду оцінює в 30000, 00 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УНІКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди та 30, 00 грн судового збору.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що сума матеріального збитку завданого позивачу не перевищує ліміт відповідальності страховика.Обсяг відповідальність страховика не був вичерпаний і позивач погодився на такі умови та дії страхової компанії не оскаржував.

Стягуючи на користь позивача 3000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з засад розумності та справедливості.

Не погодився із вказаним рішення суду позивач, ним подано апеляційну скаргу. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам у справі та неправильно застосував норми матеріального права. Зазначає, що недоодержання ним страхового відшкодування за договором не припиняє деліктне зобов`язання, і особа, яка завдала шкоди, тобто відповідач, залишається зобов`язаною. Також вказує на те, що пошкоджений транспортний засіб використовувався ним, як засіб заробітку коштів, а тому пошкодження вказаного транспортного засобу позбавило його можливості на належному рівні забезпечувати родину. Крім того, він постійно відчуває фізичний біль, душевні страждання, сором, страх, перебуває в депресії, а тому моральна шкода визначена судом в розмірі 3000, 00 грн, є замалою, та має становити 30000, 00 грн.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує на те, що апеляційна скарга не містить спростувань вказаних судом першої інстанції доводів, а лише повторює позицію викладену у позовній заяві, у зв`язку з чим не зрозуміло у чому саме апелянтом вбачаються порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Окрім того, незрозуміло у чому полягає необґрунтованість оскаржуваного рішення та не з`ясування судом першої інстанції усіх обставин справи, що мають значення для винесення правильного рішення. Таким чином, апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 07 листопада 2017 року о 12 год. 30 хв. по вулиці О. Теліги в м. Києві мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки МАZDA СХ5, д.н. НОМЕР_1 , Сіtroen Berlingo, д.н. НОМЕР_2 , та «Ореl», д.н. НОМЕР_3 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2017 року відповідачку визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідно до Полісу № АК/7020296 від 15 серпня 2017 року була зареєстрована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка».

Відповідно до п.4 Полісу ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100000, 00 грн з нульовою франшизою.

Крім того, 18 серпня 2017 року між власником транспортного засобу, яким у момент ДТП керувала відповідач, та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» був укладений Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту №370001/4409/1000324, відповідно до п.1.3.2.1 якого ліміт відповідальності за шкоду, нанесену майну третіх осіб, становить 250000, 00 грн.

Відповідно до звіту № 04-21/11 від 21 листопада 2017 року визначення вартості матеріального збитку, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу на момент оцінки становить 162787, 08 грн.

Ринкова вартість автомобіля становить 118593, 15 грн.

Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді становить 118593, 15 грн.

Із Страхового акту №00241878 від 07 лютого 2018 року вбачається, що вартість залишків пошкодженого транспортного засобу становить 65980, 00 грн, а тому сума страхового відшкодування складає 52613, 15 грн.

Платіжним дорученням № 006343 від 09 лютого 2018 року вказана сума була перерахована позивачу.

Відповідно до звіту суб`єкта оціночної діяльності ПП «ГАБ`ЯНО» №890_12_17 від 11 грудня 2017 року повний матеріальний збиток внаслідок пошкодження автомобіля Сіtroen Berlingo, д.н. НОМЕР_2 станом на дату огляду 11 грудня 2017 року становить 167100,45 грн.

На ремонт позивачем витрачено 141816,00 грн, що підтверджується переліком витрат на ремонтні роботи по відновлені пошкодженого авто та відповідними банківським платіжними дорученнями про проведення оплат за ремонтні роботи.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц викладений правовий висновок, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 берерзня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З наведених обставин справи вибачається, що знайшли своє підтвердження обставини дорожньо-транспортної пригоди 07 листопада 2017 року, за участю сторін у справі та наявності вини відповідача у ній. Також встановлено, що транспортний засіб позивача зазнав механічних пошкоджень.

Відповідальність відповідача відповідно до Полісу № АК/7020296 від 15 серпня 2017 року була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка». Відповідно до п.4 Полісу ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 100000, 00 грн з нульовою франшизою.

18 серпня 2017 року між власником транспортного засобу, яким у момент ДТП керувала відповідачка, та ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» був укладений Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № 370001/4409/1000324, відповідно до п.1.3.2.1 якого ліміт відповідальності за шкоду, нанесену майну третіх осіб, становить 250000, 00 грн.

При здійсненні страхової виплати, страхова компанія керувалась звітом № 04-21/11 від 21 листопада 2017 року, відповідно до якого визначення вартості матеріального збитку, становить 118593, 15 грн.

Оскільки вартість залишків ТЗ, становить 65980,00 грн, страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі 52613, 15 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 006343 від 09 лютого 2018 року. Із даною виплатою позивач погодився та вимог про стягнення повної суми страхового відшкодування не заявляв.

В свою чергу, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В даному випадку розмір шкоди завданий позивачу не перевищує ліміт відповідальності страховика, тобто обсяг відповідальність страховика не був вичерпаний і позивач погодився на такі умови, а тому у відповідача не виникло зобов`язання сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Позивач також не погоджується з рішенням суду першої інстанції і в частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, проте доводи його апеляційної скарги стосуються виключно визначення розміру відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи моральну шкода в сумі 3000, 00 грн, судом першої інстанції дотримані вказані вимоги, наведено відповідне обґрунтування. Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних переживань чи страждань. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним немайновим втратам, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Аналізуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову та визначення розміру моральної шкоди - 3000, 00 грн відповідає вимогам закону і обставинам справи, та доводами апеляційної скарги не спростовується.

Доводи апеляційної скарги дублюють обґрунтування позовної заяви, яким судом першої інстанції була надана належна правова оцінка.

Таким чином, при ухваленні рішення судом першої інстанції надана вірна оцінка наданим сторонами доказам, що були предметом дослідження в судовому засіданні суду першої інстанції, ним повно і об`єктивно з`ясовані дійсні обставини справи, перевірені доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким надано належну правову оцінку. Оскаржуване рішення постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та відсутність заяв сторін про стягнення судових витрат пов`язаних з апеляційним переглядом справи, апеляційний суд вважає, що понесені сторонами витрати на цій стадії розгляду справи компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук