КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №756/1512/19
номер провадження №22-ц/824/5045/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Довгополій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Оболонського районного суду міста Києва Луценка О.М.,

у цивільній справі №756/1512/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу, поділ майна, придбаного під час спільного проживання, визнання права власності на майно.

в с т а н о в и л а :

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу, поділ майна, придбаного під час спільного проживання, визнання права власності на майно.

Обгрунтовуючи позовну заяву тим, що з 2001 року по січень 2019 року фактично вона разом з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Сторони були пов`язані спільним побутом та бюджетом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільних друзів та товаришів. Починаючи з 2001 року по 03 вересня 2005 року сторони проживали за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала відповідачу та його брату - ОСОБА_3 в рівних долях.

20 грудня 2006 року відповідач та його рідний брат здійснили продаж зазначеної квартири, а отримані кошти у розмірі 303 000,00 грн. - розділили між собою порівну, тобто по 151 500,00 грн., що на день підписання договору купівлі-продажу було еквівалентно 30 000, 00 дол. США.

У подальшому сторони вирішили придбати квартиру АДРЕСА_2 , яку оформлено на ім`я відповідача. За попередньою усною домовленістю сторін, 18 січня 2007 року відповідач уклав договір № 77 про участь у Фонді фінансування будівництва. 25 січня 2007 року між ОСОБА_1 та АК БСР «Укрсоцбанк» укладено договір кредиту № 014-14-КЖ , відповідно до якого він отримав у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та соціального характеру використання грошові кошти в сумі 56 772,00 дол. США, зі сплатою 12% річних, з кінцевим терміном погашення до 24 січня 2017 року. 26 січня 2007 року ОСОБА_1 отримав (на своє ім`я) свідоцтво про участь у фонді фінансування будівництва фінансової компанії «Промінвест» за програмою ЗАТ «МЖК «Оболоньжитлобуд», яке засвідчує його права на квартиру. З 2008 року сторони вселились до спірної квартири, де продовжили проживати однією сім`єю.

21 жовтня 2008 року відповідач отримав лист від АКБ «Укрсоцбанк» про підвищення процентної ставки за договором кредиту № 014-14- КЖ до 14% річних з 03 листопада 2008 року.

Враховуючи підвищення розміру процентної ставки за кредитним договором, ОСОБА_2 20 травня 2010 року на підставі договору купівлі-продажу продала свою власну квартиру за 530 640,00 грн. (еквівалентно) 67 000,00 дол. США та надала відповідачу 44 562,00 дол. США (еквівалентно 353 92,00 грн.) для погашення кредиту та відсотків за ним.

У подальшому між сторонами почастішали сварки та непорозуміння, що стало підставою для припинення взаємних відносин як чоловіка та жінки.

Звертаючись з позовом ОСОБА_2 зазначала, що відповідач не хоче визнавати за нею право на Ѕ частину спільної квартири, не має можливості повернути затрачені нею кошти на придбання, ремонт та облаштування спільної квартири, а також погрожує виселенням із спільної квартири. Вказані підстави стали підставою для звернення з даним позовом до суду.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд встановити факт її проживання із ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 липня 2019 року, визнати спільним сумісним майном сторін квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з 1 кімнати та визнати право власності за кожним із сторін на Ѕ частину вищевказаної квартири.

У квітні 2019 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила суд вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 ; заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року заяву представника ОСОБА_2 булозадоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

У іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні заявлених позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю як подружжя без реєстрації шлюбу, поділ майна, придбаного під час спільного проживання, визнання права власності на майно.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 31 липня 2020 року було скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року рішення Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по 01 липня 2019 року.

Визнано спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з 1 (однієї) кімнати, жилою площею 23,00 кв.м., загальною площею 59,20 кв.м.

Визнано право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка складається з 1 (однієї) кімнати, жилою площею 23,00 кв.м., загальною площею 59,20 кв.м.

Визнано право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , яка складається з 1 (однієї) кімнати, жилою площею 23,00 кв.м., загальною площею 59,20 кв.м.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року скасовано ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 31 липня 2020 року та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2019 року шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року у вказаній справі. Знято арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Не погодившись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на її необґрунтованість та порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована неврахуванням судом положень ч.ч.1,7 ст.158 ЦПК України, згідно яких у випадку задоволення позову заходи його забезпечення, продовжують діяти протягом 90-та днів з дня набрання рішенням законної сили. На переконання скаржника потреба у забезпеченні позову триває, оскільки у випадку задоволення касаційної скарги, яка подана ним на постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року, збереження арешту забезпечить справедливий баланс прав сторін.

ОСОБА_2 подаючи відзив на апеляційну скаргу, просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказуючи на те, що 24 листопада 2020 року набрало законної сили рішення про задоволення заявлених нею позовних вимог. Враховуючи, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно був наявний запис про обтяження - арешт нерухомого майна (квартири) вона звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про скасування заходу забезпечення позову у зв`язку з необхідністю зареєструвати своє право на підставі судового рішення. Таким чином задовольняючи клопотання про скасування заходу забезпечення позову, судом першої інстанції було дотримано норми процесуального права та винесено законну ухвалу. Під час розгляду справи відповідачу було надано можливість для ознайомлення з матеріалами справи, так як засідання першого разу було відкладено. Крім того норми ЦПК України не містять положень, які надають підстави для відкладення розгляду справи або відмови в задоволенні клопотання у зв`язку з подачею касаційної скарги на судове рішення, що вже набрало законної сили. Слід зазначити, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 було відкрито 19 лютого 2021 року, в той час, як ухвала суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення постановлена судом першої інстанції 26 січня 2021 року.

Учасники справи про день і час розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку, у судове засідання не з`явилися.

До початку розгляду справи представник ОСОБА_2 - адвокат Бреус Є.В. подав заяву щодо можливого розгляду справи за відсутності позивача та представника позивача.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності осіб в силу вимог визначених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити заходів забезпечення позову, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, який визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру у вигляді обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, у випадку прийняття його на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, або ефективний захист його прав.

Водночас, відповідно до приписів ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

Згідно роз`яснень п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 26 січня 2021 року скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року у вказаній справі. Знято арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Скасовуючи заходи забезпечення позову в даній справі, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правомірно виходив з того, що спір вирішено, позов ОСОБА_2 задоволено, а відтак відсутні передбачені законом підстави для збереження заходів забезпечення позову, вжитих судом за заявою позивача. Такі висновки суду відповідають обставинам справи і вимогам процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом положень ч.ч.1,7 ст.158 ЦПК України, згідно яких у випадку задоволення позову заходи його забезпечення продовжують діяти протягом 90-та днів з дня набрання рішенням законної сили, що не давало суду підстав для скасування цих заходів, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства, з урахуванням того, що дана норма права надає можливість учаснику справ звернутися до суду із заявою про їх скасування, що позивачем і було зроблено, а відтак дії суду по скасуванню забезпечення позову за заявою позивача у справі, яка вирішена, відповідають приписам процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем подано касаційну скаргу, а тому збереження арешту забезпечить справедливий баланс прав сторін, бо потреба в забезпеченні позову триває, не можуть бути підставою для скасування судового рішення з урахуванням того, що ухвалою Верховного Суду від 19 лютого 2021 року було відкрито касаційне провадження за скаргою відповідача на судові рішення. Цією ж ухвалою задоволено клопотання відповідача про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року. Тобто, зазначене судове рішення прийнято судом касаційної інстанції вже після розгляду судом першої інстанції клопотання позивача щодо скасування заходів забезпечення позову.

Крім того, на час розгляду апеляційної скарги на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 січня 2021 року постановою Верховного Суду від 07 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 та його адвоката Фогеля В.В. залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року залишено без змін. Поновлено виконання постанови Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 372,374, 375, 381-384, 387ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 26 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 січня 2022 року.

Суддя-доповідач:

Судді: