Постанова

Іменем України

17 березня 2021 року

м. Київ

справа № 727/4112/18

провадження № 61-12475св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Чернівецький міський голова, Чернівецька міська рада, Комунальна медична установа «Міська стоматологічна поліклініка»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 липня 2018 року у складі судді Смотрицького В. Г., постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Владичана А. І., Лисака І. Н., Перепелюк І. Б., та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Височанської Н. К., Кулянди М. І.,

Половінкіної Н. Ю.,

Зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради, Комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка» (далі - КМУ «Міська стоматологічна поліклініка») про визнання розпорядження незаконним та скасування, поновлення на роботі, визнання таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що розпорядженням Чернівецького міського голови від 15 березня 2004 року № 190-к його призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора територіального медичного об`єднання «Стоматологія» (далі - ТМО «Стоматологія»), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці.

На підставі вказаного розпорядження з ним було укладено контракт на термін

з 16 березня 2004 року до 15 березня 2005 року, в подальшому розпорядженнями Чернівецького міського голови були внесені зміни в трудовий контракт, який було продовжено до 31 березня 2018 року.

Всі трудові контракти укладались не з часу закінчення дії попереднього трудового контракту, а з 16 березня 2004 року, тобто з моменту укладення першого трудового контракту. Трудові договори (контракти) між ним та міським головою неодноразово переукладалися впродовж більше десяти років, він не писав про укладення з ним строкового трудового договору, після закінчення строку трудового договору трудові відносини фактично тривали і жодна зі сторін не вимагала їх припинення, тому дія трудового договору є продовженою на невизначений строк.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 04 серпня 2014 року

№ 720-к внесено зміни в трудовий контракт, викладено його в поточній редакції від 01 серпня 2014 року № 1479, на термін з 01 серпня 2014 року до 31 березня 2015 року. Він не писав жодної заяви до роботодавця про укладення з ним строкового контракту, не вказував строк, на який прийняти його на роботу, так як із 16 березня 2004 року діяв трудовий договір, укладений на невизначений строк.

Крім того, станом на 01 серпня 2014 року діяв ще один трудовий контракт від

01 січня 2014 року № 1447, укладений із секретарем міської ради

Михайлішиним В. М. , в який не були внесені зміни розпорядженням від 04 серпня 2014 року № 720-к, а в подальшому Чернівецький міський голова своїм розпорядженням від 16 березня 2015 року № 178-к дію трудового контракту в редакції від 01 серпня 2014 року № 1479 припинив у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту з 31 березня 2015 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 18 березня 2015 року

№ 191-к його призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» за трудовим контрактом до 31 березня 2018 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 29 березня 2018 року

№ 240-к припинено дію трудового контракту та звільнено його з роботи з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора ТМО «Стоматологія» у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

30 січня 2018 року, за два місяці до звільнення 31 березня 2018 року, він звернувся до Чернівецького міського голови із письмовою заявою, в якій просив продовжити з ним дію трудового договору (контракту) на виконання обов`язків головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» та директора МТМО «Стоматологія», вважати його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Листом від 30 січня 2018 року № 01/02-06/221 Чернівецький міський голова повідомив, що з 31 березня 2018 року буде припинено дію трудового контракту від 01 квітня 2015 року № 1523 та звільнено його з посади в зв`язку із закінченням дії трудового контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП України). У вказаному листі також зазначено, що він може взяти участь у конкурсі на заміщення вакантної посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія».

Починаючи з 30 березня 2018 року за станом здоров`я він перебуває на лікарняному, про що повідомлено роботодавця, в той час як відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України звільнення працівника з роботи в період тимчасової непрацездатності не допускається.

Крім того, роботодавець не запропонував йому іншої посади, не забезпечив дотримання основних гарантій працівника при звільненні, поряд із тим, що він має додаткові гарантії як інваліда війни, передбачені частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», чим позбавив його та його сім`ю, в складі якої двоє неповнолітніх дітей, права на працю і засобів до існування.

Вважав звільнення незаконним, у зв`язку з чим просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови ОСОБА_2 від 29 березня 2018 року № 240-к «Про звільнення

ОСОБА_1 - головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія»;

- поновити його на роботі на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора міського ТМО «Стоматологія» з

31 березня 2018 року;

- визнати його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк на виконання обов`язків головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія»;

- стягнути з КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з розрахунку 959,65 грн одноденної заробітної плати та допустити негайне виконання судового рішення в частині виплати середнього заробітку за один місяць та в частині поновлення на роботі.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівців від 04 липня

2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Чернівецького міського голови ОСОБА_2 від

29 березня 2018 року № 240 к «Про звільнення ОСОБА_1 - головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора міського територіального медичного об`єднання «Стоматологія». Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» з 31 березня 2018 року. Стягнуто з КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 60 457,95 грн за вирахуванням суми податку та інших обов`язкових платежів. У задоволенні позову ОСОБА_1 до КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання розпорядження незаконним та скасування, поновлення на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради, КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, відмовлено. У задоволенні позову

ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови, Чернівецької міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі

60 457,95 грн відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» з 31 березня 2018 року є незаконним, оскільки діє трудовий контракт від 01 січня 2014 року № 1447, укладений із секретарем міської ради Михайлішиним В. М. , в який не було внесено зміни розпорядженням міського голови від 04 серпня 2014 року

№ 925-к і який не припинив свою дію. Трудовий контракт від 01 січня 2014 року № 1447, укладений позивачем із секретарем міської ради Михайлішиним В. М. , який на той час виконував обов`язки Чернівецького міського голови, мав термін дії з 01 січня 2014 року до 31 березня 2015 року, тобто один рік і три місяці і не був ніким розірваний та припинений. Трудові відносини позивача фактично тривали, сторони цього трудового контракту не вимагали їх припинення, а тому дія цього контракту неодноразово вважалась продовженою на строк, на який його було укладено - тобто на строк з 01 квітня 2015 року до 30 червня

2016 року, з 01 липня 2016 року до 30 вересня 2017 року та вважається продовженою з 01 жовтня 2017 року до 31 грудня 2018 року.

Позивач, працюючи на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» не оспорював умови контракту і не заперечував проти форми укладення трудового договору, в зв`язку з чим відсутні передбачені частиною другою статті 39-1 КЗпП України підстави для визнання його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Попової-Завгородньої С. Г. залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні вимог

ОСОБА_1 про визнання його таким, що працює на умовах безстрокового трудового договору, залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання ОСОБА_1 таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, працюючи на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», не оспорював умови контракту і не заперечував проти форми укладення трудового договору, в зв`язку з чим відсутні передбачені частиною другою статті 39-1 КЗпП України підстави для визнання його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк. ОСОБА_1 прийнятий на посаду за трудовим договором від 01 квітня 2015 року, на час укладення якого вже діяли встановлені законом обов`язкові умови укладення з такою категорією осіб контракту у формі строкового трудового договору, а тому невідповідність закону визначення строку в контракті за трудовими відносинами з 2004 року втратили свою актуальність на момент припинення таких 31 березня 2015 року.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року апеляційні скарги Чернівецького міського голови та ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці

від 04 липня 2018 року залишено без змін.

Погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, Чернівецького міського голови, КМУ «Міська стоматологічна поліклініка» про визнання розпорядження незаконним та скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу частково, суд апеляційної інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади є незаконним. Розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради Продан В. С. від 26 грудня 2018 року № 1649-к внесено зміни в трудовий контракт, укладений між секретарем Чернівецької міської ради Михайлішиним В. та ОСОБА_1 від 01 січня 2014 року № 1447, викладено його в редакції від 26 грудня 2018 року № 2074. До матеріалів справи приєднано трудовий контракт, укладений між секретарем Чернівецької міської ради та головним лікарем КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директором МТМО «Стоматологія», що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці, укладеним

26 грудня 2018 року № 2074, з якого вбачається, що ОСОБА_1 наймається на посаду головного лікаря комунальної медичної установи «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» з 01 січня 2014 року до 25 грудня 2023 року. Розпорядження секретаря Чернівецької міської ради Продан В. С. від 26 грудня 2018 року № 1649-к є чинним. Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що строк дії трудового контракту між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_1 не закінчився, підстав для припинення трудового договору немає.

Аргументи учасників справи

У липні 2019 року до Верховного Суду від ОСОБА_2 надійшла касаційна скарга, в якій він просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 липня 2018 року, постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що суди не врахували, що працівник не може одночасно виконувати трудові обов`язки за двома трудовими контрактами за основним місцем роботи на одній посаді. У трудових відносинах зі ОСОБА_1 у період припинення строкових трудових відносин 29 березня 2018 року перебував тільки один роботодавець, повноваження якого реалізує або Чернівецький міський голова, або особа, на яку законом покладено виконання його обов`язків. Суди не врахували обставин, встановлених у справі № 727/87/16-ц за участю цих же сторін, про те, що позивач перед звільненням перебував у трудових відносинах за контрактом, укладеним 01 квітня 2015 року, строк дії якого закінчувався 31 березня 2018 року. Суди у справі № 727/87/16-ц не встановили, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах за двома контрактами. Суд першої інстанції не врахував, що правовідносини, які виникли між позивачем та Чернівецьким міським головою у 2004 році на підставі розпорядження міського голови від 15 березня 2004 року припинені на підставі розпорядження міського голови від 16 березня 2015 року № 178-к у зв`язку зі звільненням позивача з 31 березня 2015 року. Звільнення позивача на підставі цього розпорядження не було оскаржено, що свідчить про те, що працівник відмовився від свого права оскаржити рішення про звільнення. Постанова апеляційного суду від 16 травня 2019 року не містить жодної відповіді на аргументи, викладені у його апеляційних скаргах. Вважає, що наданий апеляційному суду новий доказ - трудовий контракт від 26 грудня 2018 року є недопустимим, оскільки він не був предметом дослідження суду першої інстанції. Суд не може визнавати звільнення незаконним, виходячи з обставин, яких не існувало на момент звільнення. Щодо постанови апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_2 зазначає, що суд апеляційної інстанції повинен був розглянути його апеляційні скарги та апеляційну скаргу ОСОБА_1 в одному провадженні. Жодні судові повістки про розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 йому як учаснику справи апеляційним судом не направлялися, він не був повідомлений про розгляд справи, що є обов`язковою підставою для скасування постанови апеляційного суду.

У вересні 2019 року від представника ОСОБА_1 - Попової-Завгородньої С. Г. надійшов відзив, у якому вона просить касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду від 16 травня 2019 року, посилаючись на те, що суди дійшли обґрунтованих висновків про незаконність звільнення позивача, оскільки дія трудового контракту вважалася продовженою до 31 грудня 2018 року, у той час як позивача звільнено розпорядженням від 16 березня 2018 року. Суди на підставі належним чином оцінених доказів дійшли обґрунтованого висновку про те, що трудовий контракт від 01 січня 2014 року № 1447 діяв з 01 вересня 2004 року, до нього не були внесені зміни та він не був припинений.

Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2021 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що розпорядженням Чернівецького міського голови

від 15 березня 2004 року № 190-к ОСОБА_1 призначено на посаду головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія», що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці на термін з 16 березня 2004 року до 15 березня 2005 року включно, в порядку переведення на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України.

Дію трудового контракту продовжено розпорядженням Чернівецького міського голови від 03 лютого 2005 року № 93-к до 31 грудня 2007 року, розпорядженням Чернівецького міського голови від 28 грудня 2007 року № 923-к до 31 грудня 2010 року, розпорядженням Чернівецького міського голови від 14 грудня 2010 року № 943-к до 31 грудня 2013 року, розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради від 26 грудня 2013 року № 925-к до 31 березня

2015 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 04 серпня 2014 року

№ 720-к внесено зміни в трудовий контракт Чернівецького міського голови зі ОСОБА_1 , головним лікарем КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директором МТМО «Стоматологія», викладено його в редакції від 01 серпня

2014 року № 1479 на термін з 01 серпня 2014 року до 31 березня 2015 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 16 березня 2015 року

№ 178-к припинено дію трудового контракту (строкового трудового договору) від 01 серпня 2014 року № 1479, звільнено ОСОБА_1 з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія»

31 березня 2015 року у зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

У подальшому розпорядженням Чернівецького міського голови від 18 березня

2015 року № 191-к 01 квітня 2015 року призначено ОСОБА_1 головним лікарем КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директором МТМО «Стоматологія» за трудовим контрактом (строковим трудовим договором) в редакції від 01 квітня 2015 року № 1523 на термін з 01 квітня 2015 року до 31 березня 2018 року.

Розпорядженням Чернівецького міського голови від 29 березня 2018 року

№ 240-к припинено дію трудового контракту та звільнено з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» в зв`язку із закінченням строку дії трудового контракту (пункт 2 статті 36 КЗпП України).

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких мотивів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції вважав звільнення позивача з посади головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» з 31 березня

2018 року незаконним, оскільки на момент його звільнення діяв трудовий контракт від 01 січня 2014 року № 1447, укладений із секретарем міської ради Михайлішиним В. М. , в який не було внесено зміни розпорядженням міського голови від 04 серпня 2014 року № 925-к і який не припинив свою дію. Трудові відносини позивача фактично тривали, сторони цього трудового контракту не вимагали їх припинення, а тому дія цього контракту неодноразово вважалась продовженою на строк, на який його було укладено - тобто на строк з 01 квітня 2015 року до 30 червня 2016 року, з 01 липня 2016 року до 30 вересня 2017 року та вважається продовженою з 01 жовтня 2017 року до 31 грудня 2018 року. Чернівецький міський голова, враховуючи заяви позивача про продовження строку дії трудового контракту, за два місяці до закінчення строку дії контракту повинен був перевірити наявність підстав для можливого його продовження (зокрема, позитивні чи негативні результати роботи позивача на посаді головного лікаря, інші важливі обставини), а не безумовно припиняти його дію та звільняти позивача з посади. Позивач, працюючи на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», не оспорював умови контракту і не заперечував проти форми укладення трудового договору, в зв`язку з чим відсутні передбачені частиною другою статті 39-1 КЗпП України підстави для визнання його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк.

Рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем ОСОБА_1 і Чернівецьким міським головою ОСОБА_2 .

За наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання особи такою, що працює на умовах безстрокового трудового договору (за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ), апеляційний суд прийняв постанову від 16 жовтня 2018 року, якою рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 13 липня 2018 року в означеній частині залишив без змін.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач, працюючи на посаді головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», не оспорював умови контракту і не заперечував проти форми укладення трудового договору, в зв`язку з чим відсутні передбачені частиною другою статті 39-1 КЗпП України підстави для визнання його таким, що працює в умовах трудового договору, укладеного на невизначений строк. ОСОБА_1 прийнятий на посаду за трудовим договором від 01 квітня 2015 року, на час укладення якого вже діяли встановлені законом обов`язкові умови укладення з такою категорією осіб контракту у формі строкового трудового договору, а тому невідповідність закону визначення строку в контракті за трудовими відносинами з 2004 року втратили свою актуальність на момент припинення таких 31 березня 2015 року.

Ухвалюючи зазначене судове рішення, допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частин шостої, сьомої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Юридичним особам та фізичним особам-підприємцям у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 14 вересня 2018 року справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 04 липня 2018 року призначено на 16 жовтня 2018 року.

Проте у справі відсутні будь-які докази про направлення та одержання Чернівецьким міським головою ОСОБА_2 судової повістки-повідомлення про судове засідання, призначене на 16 жовтня 2018 року.

Отже, ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд справи судом апеляційної інстанції 16 жовтня 2018 року, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування постанови Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання незаконним розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (за апеляційними скаргами ОСОБА_2 ), апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 із займаної посади є незаконним, оскільки розпорядженням секретаря Чернівецької міської ради Продан В. С. від 26 грудня 2018 року № 1649-к внесено зміни в трудовий контракт, укладений між секретарем Чернівецької міської ради Михайлішиним В. та ОСОБА_1

від 01 січня 2014 року № 1447, викладено його в редакції від 26 грудня

2018 року № 2074. Відповідно до умов цього трудового контракту він укладений між секретарем Чернівецької міської ради та головним лікарем КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директором МТМО «Стоматологія», що належить до комунальної власності територіальної громади міста Чернівці, ОСОБА_1 наймається на посаду головного лікаря КМУ «Міська стоматологічна поліклініка», директора МТМО «Стоматологія» з 01 січня 2014 року до 25 грудня 2023 року. Розпорядження секретаря Чернівецької міської ради Продан В. С. від 26 грудня 2018 року № 1649-к є чинним.

Колегія суддів не погоджується з цим висновком апеляційного суду з таких підстав.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №756/1529/15-ц (провадження № 14-242цс18) вказано, що «апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце підчас розгляду справи судом першої інстанції».

Пославшись в оскаржуваній постанові в обґрунтування незаконності звільнення позивача з роботи на вищезазначене розпорядження секретаря Чернівецької міської ради Продан В. С. від 26 грудня 2018 року № 1649-к, апеляційний суд взяв до уваги та оцінив нові обставини та докази, які на момент ухвалення рішення суду першої інстанції 04 липня 2018 року не існували і не були предметом дослідження суду першої інстанції, і не переглянув рішення суду першої інстанції по суті в межах доводів і вимог апеляційних скарг та обставин (фактів), які існували на час вирішення спору судом першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що постанови апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року та від 16 травня 2019 року прийняті без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені постанови апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Висновки щодо розподілу судових витрат

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження

№ 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

З урахуванням висновку щодо суті касаційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з касаційним переглядом справи, судом касаційної інстанції не проводиться, а здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 400 та 411 (в редакції, чинній станом на 07 лютого

2020 року), 141, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Апеляційного суду Чернівецької області від 16 жовтня 2018 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 16 травня 2019 року втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук

М. Ю. Тітов