Справа № 495/5308/20
№ провадження 2/495/1004/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю:

представника позивачки - адвоката Оськіна М.Д.

представника відповідача - адвоката Тулянцевої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 495/5308/20

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання дитини

В С Т А Н О В И В :

04.09.2020 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.1-3).

Так, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень щомісячно, до повноліття сина.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.09.2020 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/5308/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини (а.с.14-15).

13.11.2020 року позивачкою - ОСОБА_1 подано заяву про збільшення позовних вимог, згідно із якою вона просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 (три тисячі) гривень щомісячно, до повноліття сина.

16.12.2020 року від відповідача - ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він зазначає, що з позовною заявою згоден частково, а саме згоден сплачувати аліменти на утримання свого сина, але не згоден з розміром аліментів у сумі 5 000 грн. Відповідач вказав, що з позивачкою вони припинили сумісне життя ще в червні 2018 року та син проживав деякий час з ним, знаходився на його повному утриманні. Він ніколи не ухилявся від утримання дитини і в міру свої можливостей надавав матеріальну допомогу. В період окремого проживання, з вересня 2019 року, коли син перейшов жити з матір`ю, він постійно привозив їм продукти, покупав необхідний одяг для дитини, допомагав чим міг. Стосовно володіння рухомим та нерухомим майном, відповідач пояснив, що на нього зареєстровано лише один вид нерухомості Ѕ частина домоволодіння по АДРЕСА_1 , яку подарила йому мати. Твердження позивачки, що під час перебування у шлюбі він отримував дохід не менше 10 000 грн. не відповідає дійсності, так як у 2011 році, 2016-2017 роках ним було оформлено кредити та зараз йому доводиться погашати борги на загальну суму 51 123,88 грн. Те що в нього є автомобілі, які він утримує з метою продажі, також не відповідає дійсності, так як в його власності не має жодного автомобілю. Вказав, що дійсно займався і зараз намагається займатися фарбуванням машин, але у зв`язку з економічною ситуацією в країні, що склалася в результаті пандемії корона вірусу, попит на вид діяльності, яким він займається різко впав, тому його доходи не великі. Крім цього, відповідач зауважив, що з ним проживає престаріла мати, яка отримує мінімальну пенсію та потребує матеріальної допомоги. Також його стан здоров`я є незадовільним, тому що він потребує операції з видалення жовчного міхура. В цілому його дохід складає 8000-9000 грн. на місяць. Вважає, що позивачкою не надано доказів про його матеріальний стан, який би дозволив сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн. Просив суд задовольнити позовну заяву частково та стягувати з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1 400 грн.

25.01.2021 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Оськін М.Д. подав до суду заяву про залишення без розгляду заяви про збільшення позовних вимог, згідно із якою вказала, що підставою для збільшення позовних вимог було, те, що відповідач придбав на своє ім`я будівлю магазину, однак потім стало відомо, що дана нерухомість належить іншій особі. Крім цього, представником позивачки - адвокатом Оськіним М.Д. було подано заяву про зміну предмету позову, згідно якої він просить суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на її користь аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття сина.

25.01.2021 року представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Оськін М.Д. подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_2 , згідно із якою зазначає, що відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що на його утриманні знаходиться престаріла мати, яка нуждається в його матеріальної допомозі. Також відповідачем не надано жодної інформації, що він потребує операції за якісь додаткові кошти. Вказав, що відповідач має задовільний стан здоров`я, застосовує до позивачки фізичну силу, за що притягався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство. Крім цього вказав, що позивачка працює виключно реалі затором на ринку, а наразі, враховуючи карантинні заходи, взагалі не працює та не отримує жодного доходу та у справах про стягнення аліментів доходи стягувача не враховуються. Середні витрати на життя дитини полягають у наступному: 2400 грн. витрати на їжу та одяг, що підтверджується відповідними квитанціями, витрати на комунальні послуги в сумі 1411 грн., мінімум половина цієї суми витрачається на дитину, 1000 грн. витрати на школу, їжу та додаткові заняття. Таким чином зазначає, що середні витрати на дитину у місяць становлять приблизно 4 000 грн. і це не беручи до уваги, що дитині потрібен репетитор з англійської мови. А це додатково 800 грн. на місяць. Просив задовольнити позовні вимоги з урахуванням їх зміни в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Оськін М.Д. підтримав змінені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача. Вказав, що вказаний розмір аліментів є справедливим по відношенню до інших утриманців відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Тулянцева В.В., в судовому засіданні з позовними вимогами ОСОБА_1 погодилася частково, а саме вказала, що її довіритель згоден сплачувати аліменти на утримання сина, він не відмовляється приймати участь у його матеріальному забезпеченні. Між тим, адвокат Тулянцева В.В. в інтересах відповідача не погодилася з розміром вказаних аліментів, вважає недоцільним у даному випадку стягнення аліментів у процентному відношенні, так як відповідач офіційно не працює, офіційного заробітку не має, ніякого майна не має, самостійно підтримує матеріально дитину. Просила суд стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки у твердій грошовій сумі у розмірі 1 400 грн., що на її думку є доцільним та не суперечить чинному законодавству.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши думку всіх учасників процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 26.07.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 451 (а.с.7).

16.01.2019 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.8).

За твердженням позивачки, вона з сином проживає у квартирі, яка належить її матері на праві власності. Дитина росте, у неї збільшуються потреби, розширюються інтереси, внаслідок чого збільшується витрати на її утримання. Вона працює на міському ринку реалізатором та її дохід не дозволяє у повній мірі забезпечувати всі необхідні потреби дитини, так як зі своєї зарплати вона забезпечує їх з дитиною їжею, одягом, сплачує комунальні платежі. Середньомісячні витрати на комунальні послуги становлять 600-800 грн. на двох. Окрім того, дитина також потребує інших додаткових витрат під час прогулянок у вигляді придбання морозива, соків та інше.

Як вказує позивачка, відповідач має нерегулярний дохід, офіційно не працює, однак він працює малярем автомобілів, має спеціальні бокси для фарбування автомобілів на 28/44 стоянці, має помічника який отримує від нього заробітну плату, також займається покупкою-продажем автомобілю. Під час перебування у шлюбі відповідач мав дохід не менше 10 000 грн. на місяць. Крім цього, у власності відповідача знаходиться домоволодіння та автомобілі, які він утримує, веде активну діяльність з придбання та відчуження автотранспорту.

Також позивачка зауважує, що зі слів відповідача на його утриманні знаходиться пристаріла мати, тому вказаний нею розмір аліментів, а саме 1/3 частина від усіх доходів, буде справедливим по відношенню до нього та його утриманців.

Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. Такий обов`язок не припиняється і в тому випадку, коли діти набувають повну дієздатність до досягнення ними повноліття при укладанні шлюбу у випадку зниження їм шлюбного віку. Лише після досягнення повноліття діти втрачають право на утримання.

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 Кримінального кодексу України.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України).

Так, при визначенні розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше стан здоров`я дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. При розгляді справи про стягнення аліментів при визначенні їх розміру, суд повинен враховувати також стан здоров`я та загальний матеріальний стан того з батьків дитини, з якого вони будуть стягуватися. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Дана норма однаково застосовується до всіх платників аліментів, незалежно від правових підстав їх праці (робота за трудовим договором, відповідно до вимог КЗпП, робота за контрактом за кордоном тощо). Зазначені положення передбачають мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідного віку, у той час як максимальний розмір аліментів закон не встановлює. Останній буде визначатися судом у кожному конкретному випадку, враховуючи як потреби самої дитини, так і можливості платника аліментів - матері або батька дитини.

Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ч.1 ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Дана норма передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у частині 1 даної статті. Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення, відповідно до змісту ч.1 даної статті.

Положеннями ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову.

На вимоги щодо стягнення аліментів у судовому порядку не поширюється позовна давність. Позов може бути пред`явлено у будь-який час, поки існує право на аліменти. Право на аліменти виникає у дитини з моменту її народження. Якщо один із батьків (або батьки) не виконує свого обов`язку щодо утримання дитини, до нього може бути пред`явлено позов про стягнення аліментів на утримання дитини. У цьому випадку, заінтересована особа, яка має право на одержання аліментів на дитину, вправі вимагати їх виплати у судовому порядку незалежно від строку, що минув з моменту виникнення у неї цього права, а також незалежно від причин, у зв`язку з якими вона раніше не зверталася до суду з позовом. Аліменти звичайно присуджуються на майбутнє. Водночас, як виняток із загального правила, відповідно до частини 1 даної статті, стягнення аліментів відбувається не з моменту (дня) набрання чинності рішенням суду, а з моменту (дня) пред`явлення позову. Причому дане правило діє незалежно від того, наскільки багато часу пройшло від того як було пред`явлено позов до його задоволення судом.

Згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України» на 2021 рік», з 01.01.2021 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1921 грн. (50 % = 960,5 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 395 грн. (50 % = 1197,5 грн.).

Так, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 офіційно не працює, на його ім`я зареєстрована Ѕ частина домоволодіння по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, довідка № 233002326 від 18.11.2020 року (а.с.31-33).

Відповідно до довідок ПриватБанку ОСОБА_2 надано кредитний ліміт 22 000 грн. (а.с.34-35).

Відповідно до довідки Альфа-Банк № 99756-23.1 від 27.11.2020 року, станом на 19.01.2019 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість 504,71 грн. за кредитним договором № 630617353 від 24.04.2017 року та заборгованість в розмірі 8 527,61 грн. за кредитним договором № 630500017 від 03.11.2016 року (а.с.36).

Крім цього у відповідача є мати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якої необхідна матеріальна допомога. Також у відповідача наявні проблеми зі станом здоров`я, а саме йому необхідна консультація хірурга, про що свідчить протокол ультразвукового дослідження печії, жовчного пузирю від 29.05.2020 року та направлення до консультативного відділення ОДКБ (а.с.39-40).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, а також з огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 погодився сплачувати аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1 400 гривень, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання їх сина в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини.

Встановлюючи розмір стягнення аліментів, суд виходить з положень ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, згідно з якими батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, у відповідності до ст.ст. 7, 141 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Визначаючи розмір аліментів, згідно з вимогами ст.182 Сімейного кодексу України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який на момент прийняття рішення, згідно із положеннями Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік», для дітей віком до 6 років встановлений в розмірі 1921 грн. (50 % = 960,5 грн.), а для дітей віком від 6 до 18 років - 2 395 грн. (50 % = 1197,5 грн.).

Будь-яких доказів того, що ОСОБА_2 спроможен сплачувати у теперішній час аліменти у більшій сумі позивачкою суду надано не було, а навпаки в матеріалах справи присутні належні докази про його платоспроможність аліментів саме в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до повноліття дитини.

При цьому суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів є розумним та не суперечить чинному законодавству, інтересам позивачки, відповідача та їх дитини.

В свою чергу, сторони не позбавлені права звернутись до суду з позовом про зміну (збільшення/зменшення) розміру аліментів.

Так, відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом змінено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

У зв`язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров`я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов`язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Крім того, зменшення розміру аліментів за наявності передбачених законом причин не виключає можливості взагалі звільнення від їх сплати. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, а також з огляду на те, що відповідач частково позов визнав, суд за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 7, 141, 180, 182-184, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 131, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) аліменти на утримання їх сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 04.09.2020 року до повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_6 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області або безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Мишко