15.03.2021 №337/5615/20
Провадження №2/337/449/2021
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2021 року м. Запоріжжя Хортицький районний суд г. Запоріжжя
в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.
за участю секретаря - Шаповалової А.В.
22.12.2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції та Держави України в особі Державної казначейської служби України про визнання незаконного накладення арешту на майно та зняття арешту та відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою суду від 23.12.2020 року відкрито провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання.
19.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про зняття арешту з майна.
Ухвалою суду від 23.02.2021 року закрите підготовче провадженнґ, справа призначена до розгляду.
У судове засідання сторони не з`явились, причину неявки суду не повідомили, про розгляд справи сповіщені у встановленому порядку, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, на задоволенні позову наполягає, не заперечує проти розгляду справи у відсутності представника відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2ст.280 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів на підставі наявних доказів. У відповідності до ч.3ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Оскільки, позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2ст.280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, на виконання у Другому відділі державної виконавчої служби у Київському районі м.Одеси перебувало виконавче провадження, стосовно боржника ОСОБА_1 ( інші анкетні дані суду не відомі), в рамках якого була винесена постанова від 19 січня 2006 року про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно боржника ОСОБА_1 , в якій крім ПІБ боржника, інші анкетні дані ( дата та місце народження, ідентифікаційний код, місце реєстрації, тощо) відсутні.
Згідно відомостей, що містяться в АСП та ЄДРВП вбачається, що на теперішній час виконавче провадження завершено та було передано до архіву, та в подальшому знищено у зв`язку з закінченням терміну зберігання.
В той же час, до теперішнього часу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про арешт нерухомого майна позивача ОСОБА_1 накладений постановою державного виконавця від 19 січня 2006 року в межах виконавчого провадження. Виходячи з інформації Державного реєстру речових прав на нерухому майно, 02.02.2006 року Третя Одеська Державна нотаріальна контора зареєструвала обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 за відсутності ідентифікаційних даних та без визначення безпосереднього об`єкту майна .
Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Отже, на підставі вищевикладеного, позивачем обрано спосіб захисту своїх порушених прав шляхом звернення безпосередньо за судовим захистом до суду.
Ст.41 Конституції України гарантує ,що кожен громадянин має право володіти,користуватися і розпоряджатися своєю власністю,яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Аналогічні положення закріплені в ст. 319,321 ЦК України.
Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст.11,57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець для забезпечення реального виконання рішення може накладати арешт на майно боржника.
Відповідно до ст.60 цього ж Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Арешт з майна боржника може також бути знятий за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.
У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.
Крім того, відповідно до ст.50 зазначеного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .
Оцінивши обставини справи,суд вважає , що арешт нерухомого майна за відсутності невиконаного грошового зобов`язання збоку ОСОБА_1 ,в забезпечення виконання якого державним виконавцем було накладено цей арешт, є непропорційним обмеженням позивача у реалізації його права на мирне володіння майном і відповідно порушенням його права власності, за захистом якого він звернувся до суду з цим позовом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5,10-13,280,263265, ЦПК України суд -
Зняти арешт з майна, яке належить ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 адреса: АДРЕСА_2 ).
Копію рішення направити сторонам.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк апеляційної скарги з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 15 березня 2021 року

Суддя: Л.Г. Салтан