Справа № 523/1799/21
Провадження №4-с/523/29/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2021 р.

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря -Щербан О.Д.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко Вікторії Степанівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко Вікторії Степанівни щодо розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні №47017629, зобов`язати провести розрахунок вищевказаної заборгованості, виходячи із необхідності включити до розрахунку 1/3 частину від отриманого доходу від продажу 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 03.10.2016р., укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якості продавців з однієї сторони, та ОСОБА_6 , в якості покупця з другої сторони, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Г.П., у розмірі 37639,17 грн., за жовтень 2016 року.

Представник скаржника звернувся з заявою про розгляд скарги за його відсутності, просив задовольнити скаргу.

Державний виконавець надіслав до суду заперечення, за змістом яких зазначила, що про продаж майна вона дізналася з заяви стягувача, з якого часу знає вона їй невідомо. Вважає вимогу таку необгрунтоваю, оскільки невідомо, чи були кошти від проданої квартири дійсно доходом боржника. Крім того, просила розгляд скарги здійснити в її відсутності у зв`язку з завантаженістю.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до суду не з`явився і з заявами не звертався.

Враховуючи норми ч.2 ст.450 ЦПК України, неявка учасників не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги необхідно відмовити виходячи з наступного.

Як встановлено судом, на примусовому виконанні у державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко В.С. знаходиться виконавчий лист №523/20807/14, виданий Суворовським районним судом м. Одеси 19.03.2015 р., про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.12.2014 р. і до досягнення дитиною повноліття, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з розрахунком від 31.12.2020 р. сума заборгованості по аліментам склала 114900,96 грн..

Як видно із змісту вказаного розрахунку, нарахування доходу здійснено по середній зарплаті працівника цієї місцевості.

Судом встановлено, що боржник ОСОБА_2 , будучи власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданного 08.12.1997 року УЖКХ Одеської міської ради народних депутатів, разом з іншими співвласниками: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , продали ОСОБА_6 вказану квартиру за ціною 452150 грн.

Згідно з платіжним дорученням №2/2 від 03.10.2016 р., ОСОБА_2 перераховано 113037,50 грн. за 1/4 частини квартири.

Із розрахунку суми заборгованості видно, що державний виконавець не враховував отриману ОСОБА_2 суму.

Відповідно до вимог ст.81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За нормами ч.1-3 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Вимоги статті 195 СК України визначають на наступне: Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Аналіз положень вказаних норм свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу».

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

Зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів включає до поняття «заробітку» також і виплати, які не є заробітною платою, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу),що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів Переліку видів доходів,які враховуються при визначенні розміру аліментів. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів не є вичерпним.

Системний аналіз наведених вище положень СК України та Переліку видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, дає підстави для висновку, що вирішальне значення для визначення видів заробітку/доходу, які ураховуються при визначенні розміру аліментів, має відповідь на питання: чи відбулося отримання боржником доходу від використання належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, наслідком чого стало отримання ним прибутку (доходу), на який у розумінні положень статті 81, частини першої статті 195 СК України нараховуються аліменти (заборгованість), чи наслідком такого використання є отримання грошового еквіваленту вартості нерухомого майна, що існувало до його продажу.

Відповідно до пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів утримання аліментів провадиться з сум заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб регламентується розділом IV ПК України.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається, зокрема, і дохід від операцій з майном, розмір якого визначається відповідно до статті 172 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 172.1 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного року протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельні ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення, та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковуються. Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане платником у спадщину.

Таким чином, положення пункту 172.1 статті 172 ПК України містить виключення із загального правила, визначеного підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо визначення будь-якого доходу, отриманого резидентами або нерезидентам від будь-яких видів діяльності на території України, зокрема, доходу, отриманого від продажу рухомого та нерухомого майна, який підлягає оподаткуванню.

Системний аналіз положень пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а також наведених вище положень ПК України, дає підстави для висновку, що за відсутності заробітку (доходу) та нарахованих на нього податків, відсутні підстави для нарахування аліментів на отриманий платником аліментів грошовий еквівалент вартості реалізованого ним нерухомого майна (квартири).

Отже, кошти від продажу майна у розумінні положень статті 81, частини першої статті 195 СК України та пункту 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, не є фактичним заробітком платника аліментів.

Судом також була враховано правовий висновок Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року справа № 758/10761/13-ц з таких же правовідносин.

Тлумачення положень СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів.

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад.

Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи)є по своїй суті нормами прямої дії. З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо). Саме тому лише той дохід, який збільшує майно платника аліментів, якщо тільки він прямо не звільнений від цього Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, має враховуватись під час визначення розміру аліментів.

Натомість, грошовий дохід, який є просто еквівалентом відчуженого платником аліментів майна, не повинен враховуватись під час визначення розміру аліментів.

Тлумачення наведених вище норм права дає підстави для висновку, що виручення боржником грошових коштів від продажу нерухомого майна, в обмін на передачу покупцю права власності на зазначене нерухоме майно, не має наслідком отримання доходу платником аліментів, а є грошовим еквівалентом вартості цього майна до його продажу та не є видом заробітку (доходу), з якого стягуються аліментні платежі, у розумінні Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати за викладених обставин відступив від правового висновку Верховного Суду у складі колегії судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 липня 2020 року у справі 234/15413/17 (провадження № 61-1685св20) про те, що дохід від відчуження належного боржникові нерухомого майна, набутого ним до укладення шлюбу та народження дитини, відноситься до Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів, а тому на такий дохід може бути здійснено нарахування аліментів у межах виконавчого провадження.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Кобилко Вікторії Степанівни, заінтересована особа: ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення ухвали.

Ухвала складена 09.03.2021 р.

Суддя: