Справа № 362/5451/20
Провадження № 2/362/950/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ковбеля М.М.,

з участю секретаря - Сілецької М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02.10.2019 року, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив зіткнення з мотоциклом марки «Kawasaki ZX-6R» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «Kawasaki ZX-6R», отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Як зазначає позивач, Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001364 від 02.10.2019 року за підозрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 було застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО6118945 від 07.08.2019 року.

Зі слів позивача, 28 травня 2020 року він, відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю у розмірі 51 358, 00 грн.

Натомість, листом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» №11188/7120 від 28.07.2020, позивача повідомлено, що прийнято рішення про страхову виплату на мою користь у розмірі 39 936,03 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подавши до суду письмову заяву про слухання справи у його відсутності, вимоги позову підтримує.

Представник відповіда в судове засідання не з`явився, надіславши до суду відзив, в якому просив відмовити в позові в повному обсязі.

Третя особа в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повыдомлявся належним чином..

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, виходить з наступного.

Судом встановлено що ,02.10.2019 року, близько 13 години 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою по вул. Соборна в м. Василькові, Київської області, в напрямку руху до вул. Грушевського, поряд з перехрестям із вул. Володимирська, в порушення вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі ПДР), відповідно до «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», здійснив маневр повороту ліворуч, і виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення з мотоциклом марки «Kawasaki ZX-6R» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «Kawasaki ZX-6R», ОСОБА_1 , отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 394 від 20.12.2019 року, виходячи з даних наданої медичної документації на ім`я ОСОБА_1 , 1987 р.н., у останнього мали місце: перелом лівої лопатки; перелом 1 - го, 2 - го ребер зліва по лопатковій лінії, які кваліфікуються як тілесні пошкодження середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я більше 21 доби, та виникли внаслідок дії тупих предметів, можливо в строк та за обставин, вказаних в ухвалі, тобто в умовах дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, грубе порушення водієм автомобіля «VOLKSWAGEN Golf», реєстраційний номер НОМЕР_1 - ОСОБА_2 , вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді отримання середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень - ОСОБА_1 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2020 року звільнено від кримінальної відповідальності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим та закрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001364 від 02.10.2019 року за підозрою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

13 грудня 2019 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3 000,00 доларів США в рахунок відшкодування шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 02.10.2019 в м. Василькові, що підтверджується розпискою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 було застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова група «ТАС», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО6118945 від 07.08.2019 року.

28 травня 2020 року, ОСОБА_1 , відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до АТ «СГ «ТАС» із заявою про відшкодування шкоди заподіяної здоров`ю у розмірі 51 358, 00 грн.

Листом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» №11188/7120 від 28.07.2020 року позивача повідомлено, що прийнято рішення про страхову виплату на мою користь у розмірі 39 936,03 грн. Відшкодування пов`язане з лікуванням проводиться згідно:

- або п. 24.1 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно обґрунтованих витрат на лікування (на основі пред`явлених чеків) - в такому випадку сума відшкодування становить 34 034,31 грн.,

- або п. 24.2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно вирахування 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку (4 173 грн.), за кожен день лікування (26 днів), підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів - в такому випадку, згідно медичної документації, сума становитиме 3 616,60 грн. (4173 грн.:30)*26 дн.=3616,60 грн).

Разом з тим, вже листом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» №11588/7120 від 03.08.2020 року позивача повідомлено, що прийнято рішення про страхову виплату на його користь в значно меншому розмірі, а саме - 1428,89 грн.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Відповідно до ч.1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (зі змінами) зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (ч. 2ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.03. 2018 р. №911/2589/17, від 20.01.2016 у справі № 6-2808цс15,від 23.12.2015 у справі № 6-2587цс15 та від 14.09.2016 у справі № 6-725цс16 .

Також, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» та ст. 979 Цивільного кодексу України, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком, за умовами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За правилами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.п. 9.1., 9.2., 9.4. ст. 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтями 9, 22-31, 35, 36 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року визначено, що настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 37.1.4 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутись до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Вказане узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19.06.2019 року у справі № 465/4621/16к.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, висловленій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 року у справі № 465/4287/15 ( провадження № 14-406 цс 19).

Стягнення зазначеної суми зі страхової компанії не порушує прав останньої, яка, в свою чергу, наділена правом регресного звернення щодо стягнення зазначеної суми до винних осіб в дорожньо-транспортній пригоді. - ст. 36.3 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 23 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

За правилами пунктів 24.1, 24.2 ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки зібраними у справі доказами встановлено факт настання страхового випадку, причини та обставини його настання, звернення до страховика за відшкодуванням, а також розмір заподіяної шкоди, що що складається з витрат витрат на лікування (на основі пред`явлених чеків), та на підставі п. 24.2 ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» згідно вирахування 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, суд вважає необхідним стягнути з відповідача 39 936,03 грн. матеріальної шкоди.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 23, 543, 1166, 1187, 1188, 1195 ЦК України, ст.ст. 12, 22, 23, 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 1, 3, 4, 175-177 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група ТАС» на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на лікування в сумі 39 936,03 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя М.М. Ковбель