КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/5455/2021 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Мельника Я.С.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Богомазова Павла Сергійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,-

в с т а н о в и в:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Зазначив, що з 26 вересня 1999 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , від якого народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 29 жовтня 2010 року він та ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів на утримання дитини, відповідно до п.4 якого він зобов`язався сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 30 000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання сина у вищому навчальному закладі з денною формою навчання сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання, за умови, що дитині не виповниться більше 23 років. На момент підписання договору він отримував відповідний дохід та мав можливість сплачувати зазначену суму аліментів. Проте в 2015 році він змінив місце роботи та його середньомісячний дохід складав 3 500,00 грн. Зобов`язання за договором він виконував добровільно шляхом погодження з дружиною здачі в оренду спільного майна - квартири та зарахування отриманих від оренди сум в рахунок сплати аліментів. В цей період з червня 2017 року він щомісячно перераховував синові 3 000,00 грн., а також ніс додаткові витрати по утриманню сина - сплачував кошти за навчання. Крім сина ОСОБА_4 він має ще двох малолітніх дітей, які перебувають його його утриманні. З 30 квітня 2018 року він тимчасово не працює. Навесні 2017 року в його квартирі сталась пожежа та квартиру було знищено під час гасіння. На даний час він не має можливості сплачувати аліменти в визначеному договором розмірі, а тому просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання сина ОСОБА_4 у вищому навчальному закладі з денною формою навчання сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання, за умови, що дитині не виповниться більше 23 років.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що позивач має ще двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, а його матеріальне становище на теперішній час не дозволяє сплачувати аліменти у визначеному договором розмірі. Суд також на надав оцінки довідці державної податкової служби про доходи позивача.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання ОСОБА_2 та її представник не з`явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 26 вересня 1999 року, від якого мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

29 жовтня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір про сплату аліментів на утримання дитини, відповідно до умов якого домовились, що після розірвання шлюбу їх син ОСОБА_4 буде проживати з матір`ю. А ОСОБА_1 зобов`язався брати участь у вихованні та утриманні дитини добровільно, незалежно від стосунків подружжя. На утримання дитини ОСОБА_1 зобов`язався добровільно сплачувати аліменти щомісячно у розмірі 30000,00 грн. до досягнення дитиною повноліття, а в разі навчання сина ОСОБА_4 у вищому навчальному закладі з денною формою навчання сплачувати зазначені аліменти до закінчення навчання, за умови, що дитині не виповниться більше 23 років. Сторони домовились, що виплата аліментів буде здійснюватися щомісяця, не пізніше 10 числа поточного місяця за минулий місяць, шляхом передачі коштів ОСОБА_2 .

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 189 СК України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 192 СК України підставою для зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заявляючи вимоги про зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначених за договором між батьками.

Як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач послався на те, що на момент укладання договору з відповідачкою він мав достатньо доходів для сплати аліментів у розмірі 30000 грн. З 2015 року він змінив місце роботи і його середньомісячний дохід складав 3 500,00 грн., а з квітня 2018 року він взагалі не працює, займається громадською діяльністю.

Водночас відповідно до інформації, наданої Головним управлінням ДПС у м. Києві вбачається, що за 2010 рік ОСОБА_1 отримав доходів на загальну суму 61 152,69 грн., за 2011 рік - перший квартал 2013 року відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 , тоді як він сам зазначав, що розмір його доходу за вказаний період дозволяв йому сплачувати аліменти в розмірі 30 000 грн. щомісячно (а.с. 67-70).

На підтвердження зменшення розміру отриманих доходів позивач надав суду довідку про доходи отримані за період з січня 2015 року по квітень 2018 року на посаді директора по роботі з клієнтами ТОВ «Медіа експрес» з якої вбачається, що за вказаний період ОСОБА_1 отримав 144 630,08 грн. заробітної плати, тобто середньомісячний заробіток становив 3615,75 грн. (а.с. 7).

Разом з тим, ОСОБА_1 не надав суду доказів на підтвердження обсягу та вартості наявного у нього рухомого та нерухомого майна, з яких можна було б зробити висновок, що його майновий стан не дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у визначеному договором розмірі.

Відповідно до доданих до матеріалів справи судових рішень ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 були співвласником майна, йому належали 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 165,50 кв.м. та 1/2 частини нежилих приміщень АДРЕСА_2 (а.с. 63-64).

З розписки ОСОБА_2 від 15 червня 2015 року вбачається, що вони з ОСОБА_1 дійшли згоди щодо здачі спільної квартири в оренду та зарахування плати за оренду в рахунок оплати аліментів на утримання сина (а.с. 8).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд обґрунтовано відхилив посилання позивача на наявність у нього ще двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сама по собі наявність у позивача інших дітей не може бути підставою для зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, з позовом про зменшення розміру аліментів позивач звернувся лише в грудні 2019 року, тобто, через десять років після народження молодшої дитини ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилався на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18 вересня 2019 року у справі № 127/12177/17-ц. Проте вказана постанова була ухвалена за інших фактичних обстави справи. Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, які були надані до суду у першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суд першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим. Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Богомазова Павла Сергійовича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 березня 2021 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Мельник Я.С.