Провадження № 2/127/4340/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2021 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Крижанівського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Позов мотивований тим, що 27.11.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюбу, актовий запис №2592.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя у сторін не склалось через відсутність любові та поваги, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, а також на виховання дитини.

Як стверджує позивач, відповідач в достатній мірі участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її життям та не забезпечує дочку.

ОСОБА_2 офіційно працює, інших утриманців немає.

Дитина зростає та потребує подальшого розвитку. Позивачу одній важко утримувати дочку.

Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов`язком батьків.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач та його представник позов визнали частково щодо розірвання шлюбу. В частині стягнення аліментів позовні вимоги не визнали у повному обсязі. Згідно з їх запереченнями в судовому засіданні та наданим до матеріалів справи відзивом позовна вимога ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки є необгрунтованою та не підлягає задоволенню. Згідно з частинами 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Також за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. У своїй позовній заяві позивач не надала жодного доказу порушення відповідачем інтересів дитини щодо надання коштів на її утримання. Відповідач постійно проживає разом з дочкою, що підтверджується доданими до відзиву довідками про місце проживання від 22.12.2020 року. Відповідач належно ставиться до своїх батьківських обов`язків щодо дочки ОСОБА_3 , забезпечує дитину всім необхідним та приймає участь у її розвитку.

Допитана в судовому засіданні свідок - дочка сторін ОСОБА_3 дала показання про те, що батько приймає участь у її вихованні та утриманні, дає кишенькові гроші, коли вона попросить, в основному це два-три рази на тиждень у сумі від 20 до 100 грн. щоразу. В 2020 року ОСОБА_2 відкрив у банку картковий рахунок для дочки «Юніор» та щомісячно вносив на картку по 100 грн. Батько разом з матір`ю складали гроші на одяг та взуття для неї. Також, в кінці лютого 2021 року, окремо від матері батько купив дочці кросівки. Коли ОСОБА_3 виповнилось 13 років батько придбав їй мобільний телефон, а 8 років тому купив планшет. Батько постійно купує купує продукти харчування та готує їжу, тому що їх сім`я мешкає в одній квартирі. Регулярна участь батька в утриманні дочки триває десь півроку. Останні 4 місяці батько приймає участь у сплаті житлово-комунальних послуг. Свідок зазначила про те, що якщо батько і надалі, як протягом останнього часу платитиме аліменти в розмірі 2000 грн. щомісячно, вона вважатиме це достатнім її грошовим утриманням зі сторони батька.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідка, дослідивши письмові докази в справі, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

27.11.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області між сторонами було зареєстровано шлюбу, актовий запис №2592.

Від шлюбу сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя у сторін не склалось через відсутність любові та поваги, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, а також на виховання дитини.

Позовні вимоги про розірвання шлюбу суд задовольняє у повному обсязі.

Твердження позивача ОСОБА_1 про те, що відповідач в достатній мірі участі у вихованні дитини не приймає, не цікавиться її життям та не забезпечує дочку, не доведено в судовому засіданні.

Так з пояснення позивача та показання свідка судом встановлено, що після відкриття провадження в цій справі в листопаді 2020 р. відповідач став регулярніше надавати грошову допомогу на утримання дочки.

Хоча належних та допустимих письмових доказів про участь батька в матеріальному забезпеченні дитини відповідач суду не подав, але це підтвердила свідок ОСОБА_3 .

Суд враховує і ту обставину, що сторони та їх дочка ОСОБА_3 мешкають в одній квартирі, пов`язані спільним побутом, батько як і мати купляють продукти харчування і готують їжу для всіх мешканців квартири.

ОСОБА_2 офіційно працює, інших утриманців немає.

Дитина зростає та потребує подальшого розвитку. Позивачу одній важко утримувати дочку.

Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є обов`язком батьків.

Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов`язку відносно кожного з батьків передбачає і добросовісне його виконання.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров`я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України).

Відповідно до ст. ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ході судового розгляду справи встановлено, що між сторонами існує спір щодо утримання, а також спір про розмір грошового утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач бажає врегулювати цей спір в судовому порядку і має намір отримувати грошову допомогу на утримання дитини шляхом сплати відповідачем аліментів. Письмового договору про сплату аліментів на дитину сторони не уклали. З показань свідка ОСОБА_3 вона не розділяє батька та матір, не встановлює пріоритетів у відносинах до кожного з батьків, але погодилась, щоб батько щомісячно сплачував їй аліменти як він це і здійснює протягом останніх декількох місяців.

Керуючись ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов ОСОБА_1 пред`явлено 18.11.2020 р. Але при розгляді справи судом встановлено, що за період з листопада 2020р. по лютий 2021 р. відповідач надавав грошову допомогу на утримання дочки ОСОБА_3 , тому, на думку суду, цей період має бути врахований позивачем (стягувачем) і державним (приватним) виконавцем при виконанні рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_2 .

Позовні вимоги про стягнення аліментів суд вважає доведеними частково і ухвалює рішення про визначення їх розміру - ј частка зі всіх видів доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 19.11.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів на одну дитину підтверджений усталеною судовою практикою.

Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні (ч. 7 ст. 7 СК України).

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

З відповідача підлягає стягненню судовий збір : на користь позивача в розмірі 840, 80 грн. за позовною вимогою про розірвання шлюбу, та 840, 80 грн. у дохід держави за позовною вимогою про стягнення аліментів. Позивач у позовній заяві зазначила про те, що не планує понести додаткові судові витрати, крім сплати судового збору за позовною вимогою про розірвання шлюбу, а від сплати судового збору за позовом про стягнення аліментів вона звільнена. А відтак витрати позивача на професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають.

Витрати відповідача про професійну правничу допомогу відшкодуванню не підлягають, тому що позовну вимогу про стягнення аліментів він не визнав повністю.

Керуючись ст.ст. 110, 112, 113, 141, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 4,76-81, 89, 141,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), зареєстрований 27.11.2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2592.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ), аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.11.2020 р. і до повноліття дитини.

В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) у відшкодування витрат із сплати судового збору 840, 80 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у дохід держави в розмірі 840, 80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 15.03.2021 р.

Суддя