ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/15/21 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Сташків Б. І.,

секретаря - Сович Н.А.

сторін - відповідача ОСОБА_1 і його представника

адвоката Сідорової І. А.,

розглянувши у відкритому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2020 року, постановлене суддею Черніцькою І.М. у цивільній справі № 607/24441/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 та визначення їх у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що на підставі виконавчого листа, виданого згідно з рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2006 року з ОСОБА_1 в її користь стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2006 року і до досягнення повноліття. Вважала розмір сплачуваних аліментів, який залежить від середньої заробітної плати працівника для даної місцевості та становить 1 757, 75 грн, недостатнім для задоволення мінімальних потреб дитини, яка перебуває на обліку в поліклінічному педіатричному виділенні № 2 КНП «ТМДКЛ». Крім того у неї погіршилось матеріальне становище, 20.02.2017 року її звільнено з основного місця роботи, а у відповідача таке становище покращилось: він здійснює регулярні вантажно-пасажирські перевезення за кордон, на праві власності йому належать нежитлове приміщення, декілька земельних ділянок, житловий будинок, транспортні засоби.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду вважаючи його незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права, та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що розмір стягуваних аліментів в сумі 1 919 грн. на дитину (61 грн. на день) є недостатнім для її гармонійного розвитку.

Вважає, що судом не надано належної правової оцінки долученим нею доказам зміни (покращення) матеріального стану відповідача внаслідок придбання ряду рухомого та нерухомого майна, сума якого перевищує десятикратний прожитковий мінімум для працездатної особи та факту недоведеності платником аліментів походження коштів.

На думку апелянта, сам факт придбання ОСОБА_1 ряду рухомого і нерухомого майна свідчить про його стабільні, значні заробітки та покращення матеріального стану.

Звертає увагу, що відповідачем не доведено погіршення його матеріального становища чи стану здоров`я порівняно з тими, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів

З урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів наявності в доньки відповідача ОСОБА_5 , 2019 р.н., встановленого діагнозу порушення психофізичного розвитку та відповідно встановлення дитині інвалідності, вважає помилковим посилання суду в рішенні на те, що донька відповідача ОСОБА_5 , 2019 р.н., є дитиною з особливими потребами та потребує додаткових витрат.

Також, вказує на відсутність у матеріалах справи доказів сплати відповідачем на даний час аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 .

Звертає увагу й на відсутність в оскаржуваному рішенні мотивованої оцінки наданих нею письмових доказів, якими підтверджуються обставини погіршення її матеріального стану в зв`язку зі звільненням з роботи; недостатність встановленого рішенням суду розміру аліментів, що на даний час становить 1 757, 75 грн, для забезпечення гармонійного розвитку; зростання потреб доньки з часу присудження аліментів та перебування її на обліку в поліклінічному відділенні; перебування на її утриманні, крім доньки, ще сина ОСОБА_7 ; її проживання разом із дітьми в орендованій квартирі.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, ні позивач ОСОБА_2 , ні її представник адвокат Гриців О.Я. у судове засідання не з`явилися. В письмовому клопотанні, що надійшло на адресу суду, представник відповідача просила розгляд справи проводити у відсутності її довірительки.

У відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка в судове засідання належним чином повідомленої про день і час розгляду справи сторони не перешкоджає апеляційному розгляду справи. У зв`язку з цим, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності позивача ОСОБА_2 та її представника адвоката Гриців О.Я.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2006 року з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 січня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття (т. 1 а.с. 38).

07 лютого 2006 року Кременецьким районним судом Тернопільської області на підставі вищевказаного рішення видано виконавчий лист за № 2-109 (т. 1 а.с. 8).

На даний час розмір стягуваних з ОСОБА_1 аліментів на доньку ОСОБА_4 становить 1 919 грн (у зв`язку з тим, що відповідач офіційно ніде не працює аліменти стягуються у відповідній частці від середньомісячного заробітку в даній місцевості).

На утриманні в ОСОБА_2 , окрім спільної з відповідачем доньки, перебуває також син ОСОБА_7 , 2012 р.н., від іншого шлюбу (т. 1 а.с. 15).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 14 січня 2019 року стягнуто з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 2 000 грн щомісячно (т. 1 а.с. 17-18).

12 травня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_9 (т. 1 а.с. 54).

Від даного шлюбу у відповідача ОСОБА_1 народилося двоє дітей: син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і донька - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (т. 1 а.с. 55-56).

26.11.2019 року доньці відповідача ОСОБА_11 діагностовано неврологічне захворювання: затримка статокінетичного розвитку, синдром м`язевої гіпотонії та призначено медикаментозне лікування, загальний масаж тіла, заняття ЛФК з реабілітологом, контроль у невролога через 3 міс. (т. 1 а.с. 57) .

Також, починаючи з 18 січня 2012 року на підставі виконавчого листа № 199/171/2012 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_12 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно. Дана, обставина, як така, що встановлена таким, що набрало законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.10.2020 року в справі № 601/1576/19 між тими ж самими сторонами (долученому в ході апеляційного розгляду даної справи самою ж позивачкою) в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню в даній справі не підлягає (т. 2 а.с. 25-31).

З часу прийняття судом рішення про сплату ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 відповідачем було набуто у власність ряд нерухомого майна, а саме:

06 лютого 2008 року за договором купівлі-продажу - житловий будинок по АДРЕСА_1 , вартістю на час придбання 30 437 грн;

06 квітня 2015 року в порядку приватизації - земельну ділянку площею 0, 0643 га з кадастровим номером :02:001:1888 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0, 0592 га з кадастровим номером :02:001:1887 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 ;

27 червня 2018 року за договором купівлі-продажу - 8/100 часток нежитлової будівлі, гаражів, складських приміщень, столярного цеху загальною площею 630, 7 кв. м по АДРЕСА_1 вартістю 4 960 грн;

23 лютого 2016 року за договором купівлі-продажу - земельну ділянку площею 0,085 га для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером :02:001:3318 по АДРЕСА_1 вартістю 11 246 грн 35 коп. (т. 1 а.с. 64-65, 97-102);

Інші об`єкти нерухомого майна, зазначені в долученій представником позивача до матеріалів справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 19-21), а саме квартира у м. Києві, ОСОБА_1 не належить, а перебуває у власності інших осіб із таким же прізвищем, іменем та по батькові, як у відповідача. Пошук об`єктів здійснювався саме за цим критерієм, про що зазначено в змісті довідки - за частковим співпадінням.

Крім цього, після прийняття судом рішення про сплату ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 відповідач став власником такого рухомого майна:

01.07.2016 року - причіпа Middendorf Kurier, 1996 року випуску;

04.08.2016 року - причіпа ММЗ 81021, 1993 року випуску;

13.12.2017 року транспортного засобу Mercedes Benz 311CDI, 2005 року випуску;

02 квітня 2019 року транспортного засобу «Mitsubishi Grandis», 2005 року випуску (т. 1 а.с. 22, 122-136).

Починаючи з червня 2003 року відповідач ОСОБА_1 офіційно ніде не працював (т. 1 а.с. 60-62, 119-120).

У період з 30 грудня 2014 року до 25 грудня 2019 року ОСОБА_1 неодноразово (по декілька разів на місяць) перетинав державний кордон України (всього за вказаний період мало місце 245 виїздів з України) (т. 1 а.с. 68-71).

Станом на 01 лютого 2020 року відповідач ОСОБА_1 мав заборгованість зі сплати аліментів на доньку ОСОБА_4 , сума якої становила 10183, 66 грн, а станом на 01 березня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів відсутня й переплата становить 2 120, 59 грн (т. 1 а.с. 209-221).

Станом на 01 червня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів становила 3 636, 41 грн.

У ході апеляційного розгляду справи також встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 02.10.2020 року в справі № 601/1576/19 в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів (визначення таких у твердій грошовій сумі в розмірі 1 100 грн щомісячно), що стягуються на неповнолітню доньку ОСОБА_4 , відмовлено (т. 2 а.с. 25-31).

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно вимог ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За ч. 1ст. 8 Закону України Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 ст. 141 СК України визначено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого і нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про Державний бюджет на 2019 рік з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року 2 218 гривень, з 1 липня 2 318 гривень.

Згідно вимог ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем можливості відповідача в зв`язку зі зміною його матеріального та сімейного стану, а також стану здоров`я сплачувати на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції, як таким, що відповідає вимогам закону, який регулює спірні правовідносини й зроблений з урахуванням наявних у справі доказів.

Встановивши, що з часу присудження позивачу аліментів стан здоров`я сторін не змінився, а зі зміною матеріального стану відповідача внаслідок набуття ним ряду нерухомого та рухомого майна мала місце й одночасна зміна його сімейного стану, зумовлена народженням ще трьох неповнолітніх дітей, окрім спільної з позивачем доньки, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність правових підстав для збільшення визначеного судовим рішення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 в частині ненадання належної правової оцінки долученим нею доказам зміни (покращення) матеріального стану відповідача внаслідок придбання ряду рухомого та нерухомого майна, сума якого перевищує десятикратний прожитковий мінімум для працездатної особи та факту недоведеності платником аліментів походження коштів колегія суддів відхиляє, оскільки як встановлено в ході розгляду даної справи, поряд із покращенням матеріального стану відповідача суттєво змінився і його сімейний стан (окрім спільної з позивачем доньки, в нього на утриманні також перебуває троє неповнолітніх дітей від двох наступних шлюбів: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на яку за рішенням суду з ОСОБА_1 стягуються аліменти згідно виконавчого листа Кременецького районного суду Тернопільської області № 1909/171 від 06.02.2012 року; ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; остання має затримку в статокінетичному розвитку та синдром м`язевої гіпотонії), що відповідно й було враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення в даній справі.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності відповідачем обставин погіршення його матеріального становища чи стану здоров`я порівняно з тими, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів колегія суддів також відхиляє, оскільки матеріали справи містять докази зміни сімейного стану відповідача (появи в нього після присудження аліментів у користь позивача ще трьох утриманців неповнолітніх дітей), про що згадувалось вище. Долучена в ході апеляційного розгляду справи копія рішення суду від 02.10.2020 року в справі № 601/1576/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, яким у позові ОСОБА_1 відмовлено, на думку колегії суддів, не може вважатися доказом наявності підстав для збільшення розміру аліментів у даній справі, оскільки, по-перше, вказане рішення не набрало законної сили, а по-друге, у будь-якому випадку відсутність у ОСОБА_1 правових підстав для зміни способу стягнення аліментів не може автоматично свідчити про наявність у ОСОБА_2 правових підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки на визначення розміру останніх впливає сукупність обставин, передбачених ст. 182 СК України, в тому числі й сімейний стан сторін. При тому, що за період часу з моменту призначення судом таких аліментів у користь ОСОБА_2 змінився не лише матеріальний стан відповідача у сторону покращення, але й сімейний його стан, а саме, кількість утриманців (дітей) збільшилася з 1 до 4, то відповідно й висновки суду про відмову в позові повністю узгоджуються, як з вимогами закону, так і з наявними у справі доказами.

Що стосується доводів апелянта з приводу неврахування судом обставини звільнення позивача з роботи, то такі доводи підлягають відхиленню з підстав, що вказана обставина не може впливати на зміст рішення про збільшення розміру аліментів, оскільки на час звернення з позовом про призначення таких аліментів, який судом встановлено у частці від доходу, позивач також ніде не працювала з причини перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною й розмір встановленої законом допомоги, яку вона в зв`язку з цим отримувала, не був таким, що значно впливав на її матеріальне становище й давав би суду підстави зробити висновок, що її матеріальне становище порівняно з тим, яке існувало при призначенні судом аліментів значно погіршилось.

Відхиляються колегією суддів і доводи апеляційної скарги в частині невідповідності висновку суду що донька відповідача ОСОБА_5 , 2019 р.н., є дитиною з особливими потребами та потребує додаткових витрат, з посиланням на те, що матеріали справи не містять доказів наявності в доньки відповідача ОСОБА_5 , 2019 р.н., встановленого діагнозу порушення психофізичного розвитку та відповідно встановлення дитині інвалідності, оскільки в даному випадку не має правового значення причина, з якої донька відповідача Аріадна потребує додаткових витрат, в той час як сама по собі підтверджена документально обставина наявності у неї затримки статокінетичного розвитку беззаперечно таких додаткових витрат потребує, що підтверджується відповідно рекомендаціями дитячого лікаря-невролога з приводу необхідного лікування медичними препаратами та проведення реабілітаційних процедур (а.с. 57), у зв`язку з чим і підставно враховано судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги позивача в частині ненадання судом оцінки відсутності в матеріалах справи доказів сплати відповідачем на даний час аліментів на утримання дочки ОСОБА_6 , оскільки відсутність таких доказів не свідчить про відсутність у відповідача передбаченого законом обов`язку з утримання доньки ОСОБА_6 , а несплата аліментів за рішенням суду не входить до визначених законом підстав для збільшення розміру аліментів.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 . В частині відсутності в оскаржуваному рішенні мотивованої оцінки наданих нею письмових доказів, якими підтверджуються обставини погіршення її матеріального стану в зв`язку зі звільненням з роботи; недостатність встановленого рішенням суду розміру аліментів, що на даний час становить 1757, 75 грн, для забезпечення гармонійного розвитку доньки; зростання потреб дитини з часу присудження аліментів та перебування її на обліку в поліклінічному відділенні; перебування на її утриманні, крім доньки, ще сина ОСОБА_7 ; її проживання разом із дітьми в орендованій квартирі, оскільки сама по собі відсутність мотивів відхилення вищевказаних доводів позивача не може вважатися підставою невідповідності висновків суду про відмову в задоволенні позову обставинам справи та для скасування рішення. Разом із тим, усі вищеперелічені доводи позивача, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про суттєву зміну її матеріального та сімейного становища на час звернення з даним позовом, оскільки, по-перше, на дату звернення з позовом про стягнення аліментів у 2006 році позивач також ніде не працювала (а.с. 9), отримувала стипендію в зв`язку з навчанням, розмір якої за квартал складав лише 271,80 грн (т. 1 а.с. 141), у зв`язку з чим відсутність у неї роботи в даний час не могло значно впливати на її матеріальне становище порівняно з часом звернення з позовом про стягнення аліментів; по-друге, недостатність встановленого рішенням суду розміру аліментів, що на час звернення з позовом становить 1 757, 75 грн, для забезпечення гармонійного розвитку доньки також не є підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки обов`язок з утримання дітей законом покладено в рівних частках не лише на батька, а на обох з батьків, у тому числі, й на неї, як мати, а судом було встановлено, що на час розгляду справи з ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_4 стягуються аліменти в розмірі 1 919 грн., який є значно більшим від мінімального розміру, визначеного законом на дитину відповідного віку, оскільки відповідно до ст. 7 ЗУ Про державний бюджет України на 2020 рік розмір прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року 2 218 грн, з 1 липня 2 318 грн, а відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (1 159 грн); по-третє, позивачем не обґрунтовано з посиланням на належні і допустимі докази, чим саме обумовлено зростання потреб доньки з часу присудження аліментів, в той час як розмір аліментів, які сплачуються відповідачем, не є стабільним, а постійно зростає, оскільки такі присуджені в частці від доходу, й у зв`язку з тим, що платник аліментів не має офіційного доходу, сплачуються відповідно до вимог закону в залежності від розміру середньомісячного заробітку по регіону; по-четверте, оскільки матеріали справи не містять доказів конкретного часу, з якого донька сторін по справі перебуває на обліку в поліклінічному відділенні, не представляється можливим встановити, чи перебувала дитина на відповідному обліку на час призначення судовим рішенням у 2006 році аліментів й чи була вказана обставина врахована при їх призначенні; по-п`яте, перебування на утриманні позивача, окрім доньки ще сина ОСОБА_7 (на користь якого з батька останнього за рішенням суду стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 2 000 грн щомісячно (а.с. 17-18), в той час як кількість утриманців у відповідача (неповнолітніх дітей) збільшилася з 1 до 4 (всього), на думку колегії суддів, не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, що стягуються на доньку ОСОБА_4 , з ј до 1/3 частки; по-шосте, проживання позивача разом із дітьми в орендованій квартирі, в той час як відповідні докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази необхідності орендувати квартиру та розміру орендної плати, також не може вважатися обставиною, яка б вплинула на висновки суду про наявність підстав для збільшення розміру аліментів.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не знаходять свого підтвердження та не спростовують висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає нормам процесуального та матеріального права й скасуванню з підстав, наведених у апеляційній скарзі позивача ОСОБА_2 , не підлягає.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч.ч 1; 389 ч. 1 п. 1; 390 ч. 1 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в особі Верховного Суду протягом тридцяти днів з джня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 08 лютого 2021 року.

Головуючий

Судді