Борівський районний суд Харківської області

справа: № 614/981/20
провадження: 2/614/20/21
категорія: 65

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И
19.03.2021 смт. Борова Борівського району Харківської області
справа № 614/981/20
Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г.М.,
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
за участю учасників справи:
позивача: не з`явилася,
відповідача: не з`явився,
1. Короткий зміст позовних вимог
16.12.2020 ОСОБА_3 звернулася до Борівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_4 , в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами.
На підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 28 грудня 2004 р., посвідченого приватним нотаріусом Бондаренко О.І. Борівського районного нотаріального округу Харківської обл., позивач являється власником житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 .
22 березня 2014 р. відповідач разом з дочкою позивача ОСОБА_5 попросили позивача зареєструвати відповідача у її домоволодінні; мотивуючи це тим, що без прописки він не зможе влаштуватися на роботу. На той час донька позивача проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу.
Відповідач не проживає за адресою місця реєстрації з березня 2014 р., на даний час він мешкає у с.Подоли Куп?янського р-ну Харківської обл. у своєї матері, яка має власне домоволодіння
До 2018 р. реєстрація відповідача у її житловому будинку не впливала на отримання субсидії, однак з 2018 р. необхідно було надати в Управління соціального захисту Борівської РДА довідку про доходи всіх зареєстрованих осіб у її житловому будинку.
Довідку про доходи відповідача вона не може надати, оскільки не знає де він працює та чим займається.
Позивач неодноразово в телефонному режимі спілкувалася з відповідачем, просила його добровільно знятися з реєстрації у її домоволодінні, на що останній обіцяв це зробити, однак до цього часу з реєстрації так і не знявся.
У зв`язку з тим, що відповідач не бажає добровільно зніматися з реєстрації у житловому будинку позивача, вона звернулася до Богуславської с/ради за наданням підтвердження, що відповідач тільки зареєстрований, але не проживає в її будинку протягом 6 років, крім того, у її будинку відсутні будь-які його речі.
Отримавши необхідні довідки з с/ради, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
2. Позиції учасників справи
Ухвалою судді від 23.12.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Борівського районного суду від 28.01.2021 закрито підготовче провадження.
Станом на 26.02.2021 відзив на позовну заяву до Борівського районного суду Харківської області не надійшов.
Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Позивач надала заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляді справи за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує; додала до матеріалів справи копію Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності; копію довідки старости сіл Богуславка, Загризове, Лозова, Нова Кругляківка Борівської с/ради; копію роз`яснення КП «Борівське БТІ».
Відповідач в судове засідання повторно не з?явився з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Судова влада України.
Таким чином, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України.
3. Встановлені в судовому засіданні обставини
Відповідно до копії Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, набувач ОСОБА_3 придбала у відчужувача ОСОБА_6 будинок АДРЕСА_1 . (а.с.9).
ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .; що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Борівське БТІ» (а.с.10).
Згідно копії договору купівлі-продажу жилового будинку від 28 грудня 2004 р., ОСОБА_6 (продавець) продала, а ОСОБА_3 (покупець) купила жилий будинок АДРЕСА_1 (а.с.11).
ОСОБА_3 , житель АДРЕСА_1 , дійсно має таки склад сім?ї: дочка ОСОБА_5 , онук ОСОБА_7 , онук ОСОБА_8 , онука ОСОБА_9 , не родич ОСОБА_10 , не родич ОСОБА_4 ; що підтверджується копією довідки, виданої виконавчим комітетом Богуславської с/ради Борівського р-ну Харківської обл. (а.с.12).
Згідно Актів обстеження від 10.01.2020 та 02.12.2020, депутатами Богуславської с/ради було обстежено домоволодіння ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; у даному володінні ОСОБА_3 проживає одна; зареєстрований за цією адресою ОСОБА_4 не проживає з 2014 р., його особистих речей в будинку немає (а.с.13-14).
Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.56).
Згідно записів погосподарської книги №17 ос/рах. №0487-1 за адресою: АДРЕСА_1 , значиться житловий будинок; власником даного будинку є гр. ОСОБА_3 ; що підтверджується копією довідки старости сіл Богуславка, Загризове, Лозова, Нова Кругляківка Борівської с/ради (а.с.57).
Відповідно до копії роз`яснення КП «Борівське БТІ», при внесення в єдиний реєстр права власності на нерухоме майно від 08.12.2004, який розташований в АДРЕСА_1 на ім?я ОСОБА_3 відбулася технічна помилка в номері будинку (замість будинку АДРЕСА_2 ) (а.с.58).
4. Релевантні джерела права й акти їх застосування
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із житлових правовідносин та мають регулюватися положеннями ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, на положення яких в обгрутування правових підстав своєї вимоги посилається позивач.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членівїх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім?ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім?ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім?ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16.
Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-ІV: «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням…».
Згідно ст.11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «Орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці».
Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до закону №175/97-ЕР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
5. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає там з 2014 р. При цьому, порушуючи права позивача як власника.
Згідно Актів обстеження від 10 січня 2020 р., від 02 грудня 2020 р., ОСОБА_4 за місцем реєстрації не проживає з 2014 р.
Так, пред`явлення позову про позбавлення ОСОБА_4 права користування жилим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для його зняття з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.
6. Висновки суду за результатами розгляду справи
Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_1 .
З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 191, 211, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.15,16,383,391,405 ЦК України,ст.ст.150,156 ЖК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт.Борова Борівського району Харківської області таким, що втратив право користування житловою площею в жилому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_3 на праві приватної власності.
Заочне рішення може бути переглянуте Борівським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.