"15" березня 2021 р. Справа № 2-3041/10
Провадження №4-с/489/2/21
У Х В А Л А

15 березня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корця Сергія Валерійовича

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, якою просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корця С.В. щодо не зняття арешту з усього майна боржника, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 21983738 від 29.09.2010, після повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачу ПАТ КБ «Надра»; зобов`язати державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна боржника та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 21983738 від 29.09.2010. Мотивуючи свої вимоги тим, що 29 вересня 2010 року державним виконавцем Ленінського ВДВС ММУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21983738 з накладенням арешту на майно боржника від 19.10.2010, реєстраційний номер обтяження № 10381767 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3041/10 виданого Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 93998 грн. 20 коп. 25 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», за відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійсненні державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Проте, після повернення виконавчого листа стягувачеві державним виконавцем не було знято арешт з майна боржника. На теперішній час вказане виконавче провадження знищено у зв`язку з закінченням строків зберігання. Крім того, транспортний засіб Shevrolet Aveo SF 69Y, державний номер НОМЕР_1 , який був предметом застави за кредитним договором, був вилучений у ОСОБА_2 у грудні 2013 року та 27 серпня 2016 року перереєстрований на нового власника. Не зрозуміло, як повернувши виконавчий лист стягувачу 25.04.2013, Ленінський ВДВС ММУЮ продовжував реалізацію арештованого і вилученого вказаного транспортного засобу. ПАТ КБ «Надра» повторно не звертався до відділу державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання виконавчого листа по справі № 2-3041/10. Накладений арешт перешкоджає їй в оформленні права власності на спадкове майно.

Від представника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі. Зазначає, що згідно відомостей АСВП у відділі на виконанні перебувало виконавче провадження № 21983738 з примусового виконання виконавчого листа № 2-3041/2010 виданого 10.09.2010 Ленінським районним судом м. Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості у розмірі 93998,20 грн. 29 вересня 2010 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно боржника. 25 квітня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно Акту № 1 про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 13.02.2017, виконавчі провадження завершені у 2013 році були знищені у зв`язку з закінченням строків їх зберігання. У зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у державного виконавця відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Від скаржниці надійшли пояснення щодо відзиву, відповідно до яких просить відзив представника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відхилити. Зазначає, що 09.07.2013 відділом державної виконавчої служби було звернуто стягнення на автомобіль марки Shevrolet Aveo SF 69Y, державний номер НОМЕР_1 , який був предметом застави за кредитним договором перед ПАТ КБ «Надра» та був вилучений у ОСОБА_2 у грудні 2013 року і в подальшому 27 серпня 2016 року реалізований відділом ДВС та перереєстрований на нового власника, про що вона дізналася з відповіді РЦС ГСЦ МВС в Миколаївській обл. від 30.09.2020. Дійсна скарга подана протягом строку, коли вона дізналася про порушення свого права, а саме, неправомірної бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з її майна після реалізації автомобіля, на який відповідачем було звернуто стягнення, а кошти від реалізації якого отримав стягувач в рахунок погашення боргу. Нею подано позов до Миколаївського окружного адміністративного суду позовну заяву про визнання протиправною бездіяльність посадової особи та зобов`язання вчинити певні дії, а саме, скасування постанови від 29.09.2010 ВП № 21983738, з інших правових підстав та з іншим предметом позову.

Ухвалою суду від 23.11.2020, скаргу прийнято до розгляду та призначено до розгляду.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18.06.2010, стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору у розмірі: 9640,94 дол. США - основний борг; 1380,56 дол. США - борг по відсотках; 698,43 дол. США - комісія; 30,87 дол. США - пеня, а всього 11750,80 дол. США, що в еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ складає 93998 (дев`яносто три тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн. 20 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банка «Надра» судовий збір у розмірі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 99 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 60 (шістдесят) гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банка «Надра» судовий збір у розмірі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) гривень 99 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 60 (шістдесят) гривень.

10 вересня 2010 року Ленінським районним судом м. Миколаєва по вказаній справі видано 4 виконавчих листа, які представник позивача отримав 17.09.2010.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 21.03.2019, заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 червня 2010 року змінено, виклавши його в наступній редакції. Стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 08/12/2006-840-К642 від 13 грудня 2006 року, яка утворилася станом на 2 лютого 2010 року у розмірі 11750,80 доларів США, з яких солідарно з ОСОБА_1 стягнути 7607,96 доларів США кредитної заборгованості. Стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_2 470 грн. судового збору та 60 грн. витрат на інформаційно технічне забезпечення. Стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_1 300 грн. 80 коп. судового збору та 38 грн. 40 коп. витрат на інформаційно технічне забезпечення. Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_1 507 грн. 60 коп. судових витрат.

Судом встановлено, що 29 вересня 2010 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 21983738 з накладенням арешту на все майно боржника.

25 квітня 2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 12.03.2018, вбачається, що на невизначене майно, все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 накладено арешт за реєстраційним № 10381767 на підставі постанови державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції Корець С.В. від 29.09.2010 про відкриття виконавчого провадження № 21983738.

Згідно листа з Регіонального сервісного центру в Миколаївській області від 20.09.2020 за вих. № 31/14-П-53/аз, транспортний засіб Shevrolet Aveo SF 69Y, державний номер НОМЕР_1 був зареєстрований з 13 грудня 2006 року за ОСОБА_2 . В подальшому, 27 серпня 2016 року відбулася реєстрація (перереєстрація) транспортного засобу придбаного в Торгівельній організації на нового власника. Матеріали реєстрації транспортного засобу були знищені у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

12 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася до начальника Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про зняття арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 та відповідно до якої зазначає, що державним виконавцем не відображено реалізацію транспортного засобу та не віднято суму вартості проданого автомобіля від загальної суми боргу.

Начальником Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано відповідь, відповідно до якої ОСОБА_3 відмовлено у знятті арешту з майна боржника ОСОБА_1 з посиланням на те, що у відділу на виконанні не перебуває виконавче провадження № 21983738.

У відповідності до ст. 19 Конституції України, суд зобов`язаний діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України.

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч.1 ст.448 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Законом України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов`язаний сумлінно виконувати службові обов`язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України. Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст.. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (чинний на час спірних правовідносин), державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжитті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

25 квітня 2013 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу по п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про накладення арешту на нерухоме майно боржника ще з 12.03.2018 року, свідченням чого є інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформована 12.03.2018 року (а.с. 201).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19.10.2018, позовну заяву ОСОБА_1 до Миколаївського регіонального управління публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», ОСОБА_2 , третя особа Інгульський відділ державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про звільнення майна з під арешту залишено без розгляду за заявою представника позивача.

03 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, якою просила визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корця С.В. щодо не зняття арешту з усього майна боржника, накладеного на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 21983738 від 29.09.2010, після повернення державним виконавцем виконавчого листа стягувачу ПАТ КБ «Надра»; зобов`язати державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт з усього майна боржника та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 21983738 від 29.09.2010.

Ухвалою суду від 04.11.2020, скаргу ОСОБА_1 повернуто скаржнику.

Також у Миколаївському окружному адміністративному суді перебуває справа № 400/4865/20 за позовом ОСОБА_1 до Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; скасування постанови від 29.10.2010 ВП № 21983738.

17 листопада 2020 року ОСОБА_4 повторно звернулася з дійсною скаргою до суду.

Зазначене є порушенням процесуального законодавства та підставою для відмови в задоволенні у зв`язку зі спливом відповідного процесуального строку.

Згідно ч.1 ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ст. 449 ЦПК України встановлює10-ти денний строк.

При цьому початок перебігу строку на звернення до суду пов`язується з певними моментами (фактами). В даному випадку з моментом ознайомлення боржника з матеріалами виконавчого провадження.

За змістом цих норм, початок перебігу строку давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на звернення до суду, тобто можливості реалізувати своє право.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Скаржник повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ЦПК, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Тобто, скаржниці були відомі обставини виконавчого провадження та вона мала цілковите уявлення про перебіг подій. Тому саме з 12.03.2018 слід встановлювати відлік 10-ти денного строку для звернення до суду з відповідною скаргою.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Корця Сергія Валерійовича відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «15» березня 2021 року.