КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2340/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.І., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року у складі судді Лужецької О.Р.,

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування особи Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Після чого 12.11.2020 року позивач, звернувся до суду із клопотанням про забезпечення позову, в якому просить накласти заборону вчиняти певні дії відносно квартири АДРЕСА_1 , а саме: заборонити реєстрацію місця проживання будь-яких осіб в спірній квартирі, вселення та приватизацію квартири.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що існує виливка ймовірність, що відповідач 1 по справі зареєструє свою неповнолітню дитину від першого шлюбу, інші відповідачі вселяться без рішення суду в спірну квартиру та подадуть документи на її приватизацію без згоди інших прописаних.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районний суд при прийнятті вказаної ухвали не взято до уваги роз`яснення викладені у постанові Пленуму ВС України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» не враховано вимоги ЦПК України, чим порушує права на справедливий суд передбачений статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Вказано, що мотивувальна частина ухвали складається лише з формального цитування ст.ст. 151, 152 ЦПК та зазначення того, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, проте не зазначено чим він керувався відмовляючи в задоволенні заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила ухвалу суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку (а.с. 222), а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України її неявка не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , які просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Колегія суддів уважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п.п. 2, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у п. 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом є тотожними заявленим у справі позовним вимогам, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відмовляючи в задоволенні заяви, районний суд виходив з того, що позивачем, не доведено можливість ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому та тотожності обраних заходів забезпечення позову із підставами заявлених позовних вимог за позовом, що виключає застосування вказаних заходів забезпечення позову як таких що, призведуть до вирішення справи по суті.

З такими висновками колегія суддів погоджується.

Так, з матеріалів справи убачається, що позивач звернувся у суд з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

У заяві про забезпечення позову просить заборонити реєстрацію місця проживання будь-яких осіб в спірній квартирі, вселення та приватизацію квартири, шляхом накладення заборони вчиняти певні дії відносно квартири АДРЕСА_1 .

З викладеного вбачається, що вимоги заяви про забезпечення позову є тотожними з позовними вимогами, тому вжиття таких заходів не допускається, оскільки це суперечить приписам ч.10 ст. 150 ЦПК України.

Забезпечення поданого по справі позову у спосіб, заявлений ОСОБА_1 , є неправомірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду про відмову у забезпеченні позову є незаконною, постановлена із порушенням норм процесуального права, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні заяви, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 17 березня 2021 року.

Суддя-доповідач:

Судді: