Справа № 524/8079/20
Провадження №2/524/1089/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука в складі:
головуючого судді - Вінтоняк Н.Д.,
за участю секретаря судового засідання Воблікової І.О.,
представника позивача адвоката Ошеки О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення умов договору,-
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про тлумачення умов договору дарування від 05 травня 1995 року, а саме розтлумачити, що за вказаним договором ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише житловий будинок, незакінчений будівництвом, процент готовності 37%, а відповідних господарчих будівель не дарувала.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказав, що у п. 4 договору дарування зазначено лише про будинок, без згадки про відповідні господарчі будівлі, а відтак договір слід розтлумачити саме так, як вказано у позові.
Відзив від відповідача не надходив.
Ухвалою суду від 12 січня 2021 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, постановлено здійснити виклик відповідача у судове засідання через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України (а.с. 27).
Ухвалою суду від 01.03.2021 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Ошеки О.А. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції (а.с. 48).
Представник позивача адвокат Ошека О.А. позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав, викладених в позові.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, а саме через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.
У відповідності до ст. 223 ЦПК України, уд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що за договором дарування від 05.05.1995року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори Сапко О.Б., ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а останні прийняли в дар, житловий будинок та відповідні господарчі будівлі, незакінчені будівництвом, в рівних частках, що знаходиться в с. Кривуші Кременчуцького району (а.с. 11-12).
В тексті договору вказано, що згідно з довідкою головного архітектора Кременчуцького району, житловий будинок незакінчений будівництвом, процент готовності - 37% , розташований на земельній ділянці державного фонду.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 02.03.2016 року зареєстрував право власності на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та складається з незавершеного будівництвом житлового будинку, літньої кухні-сараю, колодязя, підстава для державної реєстрації дублікат договору дарування, виданий 16.09.2015 року (а.с. 31-32).
Також позивачем було зареєстровано право власності на Ѕ частину земельної ділянки за вищевказаною адресою , підстава для державної реєстрації рішення про зміну адреси земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд в с. Кривуші (а.с. 33-34).
У судовому засіданні представник позивача адвокат Ошека О.А. пояснив, що позивач зареєстрував своє право власності на вказане майно, набуте на підставі договору дарування від 05.05.1995 року. Спору між сторонами справи немає, разом з тим, позивач бажає визначити що саме було передано у дар ОСОБА_3 за договором дарування від 05.05.1995 року.
Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 цього Кодексу).
У статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом частини 1 статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1, 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.
У частині 3 цієї норми передбачено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.
Якщо за правилами, встановленими частиною 3 цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення (частина 4 статті 213 ЦК України).
Отже, у частинах 3, 4 статті 213 цього Кодексу визначено загальні способи, що застосовуються при тлумаченні, які втілюються у трьох рівнях тлумачення.
Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.
Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також із намірами сторін, які вони виявляли при вчиненні правочину, а також із чого вони виходили при його виконанні.
Третім рівнем тлумачення (якщо перші два не дали результатів) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше у правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.
Отже, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.
У розумінні наведених положень законодавства тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.
Підставою для тлумачення судом угоди є наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з`ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тлумачення не може створювати, а лише роз`яснює наявні умови угоди.
Оскільки метою тлумачення правочину є з`ясування змісту його окремих частин, який становить права та обов`язки сторін, тлумачення потрібно розуміти як спосіб можливості виконання сторонами умов правочину.
Необхідно зауважити, що відповідно до ст. 243 ЦК УРСР, чинного на момент укладення договору, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій
стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі
Як вбачається з тексту спірного договору дарування, предметом договору є житловий будинок та відповідні господарські будівлі, незакінчені будівництвом. На даний час позивач зареєстрував право власності на Ѕ частину вищевказаного нерухомого майна, а саме на Ѕ частину незавершеного будівництвом житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з незавершеного будівництвом житлового будинку, літньої кухні-сараю, колодязя. Також позивачем зареєстровано право власності на земельну ділянку за вказаною адресою, яка була виділена для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться на ній.
Позивачем не надано до суду будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідні господарські споруди були відсутні на час укладання договору дарування та що вони не передавалися дарувателем у дар за вказаним договором.
Аргументи позивача, викладені у позові, що випискою з рішення Піщанської сільської ради народних депутатів, оформленого протоколом №3 від 23.02.1995 року, ОСОБА_3 , яким надано дозвіл на дарування саме жилого будинку, незакінченого будівництвом, підтверджується той факт, що предметом договору дарування є лише житловий будинок без господарських споруд, суд вважає необґрунтованими, так як зі змісту вказаного документу неможливо встановити характеристику об`єкту будівництва.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для тлумачення умов договору дарування у спосіб, який просить позивач.
З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати по справі покладаються на позивача.
Керуючись ст.ст.11, 213, 627, 637 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 83, 89, 133, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України суд, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення умов договору відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , дата народження суду невідома, РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 12.03.2021 року.

Головуючий суддя: Н.Д. Вінтоняк