Єдиний унікальний номер 317/3363/18
Провадження номер 2-др/317/3/21
16 березня 2021 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Нікітіна В.В.
при секретарі судового засідання Московкіній І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжі заяву позивача про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів (стягнення коштів за недійсним правочином, заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди),
01 березня 2021 року Запорізьким районним судом Запорізької області було ухвалене рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів (стягнення коштів за недійсним правочином, заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди). В ході судових дебатів представником позивача заявлено про подальший розгляд питання розподілу судових витрат в порядку, визначеному ч. 8 ст. 141 та ч. 1 ст. 270 ЦПК України.
04 березня 2021 року до Запорізького районного суду Запорізької області від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про винесення додаткового рішення в даній цивільній справі про розподіл судових витрат та надано акт передачі-приймання правових послуг від 04 березня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 04 березня 2021 року та дві копії платіжних доручень щодо сплати грошових коштів за проведення комплексної експертизи.
Позивач та його представник до суду не з`явились, а представником відповідача подані письмові заперечення щодо відсутності підстав для ухвалення додаткового рішення, які обґрунтовані наступним.
Представником позивача не було заявлено про необхідність розподілу судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку, що визначений ЦПК України.
Крім того, стороною позивача суду не надані докази понесення витрат на правову допомогу, що також унеможливлює задоволення заяви ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз» судових витрат.
Також просив звернути увагу на необґрунтовано завищеному розмірі витрат на правову допомогу, які не відповідають складності справи з урахуванням її обставин.
Суд, розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, дійшов наступних висновків.
Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Аудіозаписом судового засідання від 26 лютого 2021 року підтверджений факт заявлення представником позивача про подальше подання до суду доказів про розподіл судових витрат, як це передбачено цивільним процесуальним законодавством. Вказаний факт також підтверджений письмовою промовою представника позивача в судових дебатах, яка була долучена до матеріалів справи одразу після її проголошення (а.с. 215-218). Таким чином, доводи представника відповідача про недотримання позивачем відповідної процедури не знайшли свого підтвердження в ході розгляду заяви.
Згідно п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Згідно з приписами статті 30 наведеного Закону гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Таким чином, доводи представника відповідача про ненадання позивачем документів, які б підтвердили отримання ним правової допомоги адвоката, не знайшли свого підтвердження.
Оцінюючи доводи представника відповідача щодо неспівмірності заявлених до стягнення позивачем витрат на правову допомогу обставинам справи та її складності, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.
Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» .
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Оцінюючи зазначену величину в контексті її співмірності складності даної цивільної справи та часу, витраченого адвокатом, суд враховує наступне.
Позивачем до стягнення заявлено суму у 2000 гривень за надання адвокатом усної консультації в даній справі. Враховуючи конкретні обставини справи та обсяг доводів, зазначених в подальшому у позовній заяві, суд вважає цю суму співмірною та, відповідно обґрунтованою.
Кожне судове засідання в даній справі оцінене в наданих суду документах у 2000 гривень. При цьому суд констатує, що ряд судових засідань, про стягнення оплати за участь у яких заявлено позивачем, взагалі не відбулись (в цьому випадку суд не бачить підстав для стягнення витрат на правову допомогу); ряд судових засідань не відбулись через неявку представника відповідача, в той час як адвокат, що надає правові послуги позивачу, був у них присутній (в цьому випадку суд вважає можливим стягнути за кожне таке засідання по 300 гривень); ряд судових засідань було проведено в присутності всіх учасників провадження, але було відкладено через різні причини без розгляду справи по суті (в цьому випадку суд вважає можливим стягнути за кожне таке засідання по 500 гривень); ряд судових засідань відбулись за участю всіх учасників провадження з їх активною участю (в цьому випадку суд вважає можливим стягнути за кожне таке засідання по 1000 гривень).
Таким чином, з урахуванням наведеного та ґрунтуючись на журналах судових засідань, суд стягує з відповідача на користь позивача:
?по 300 гривень за кожне з судових засідань, що відбулись 04 березня 2019 року, 03 листопада 2020 року та 01 березня 2021 року (дата оголошення вступної та резолютивної частини рішення);
?по 500 гривень за кожне з судових засідань, що відбулись 04 червня 2019 року, 31 жовтня 2019 року, 29 листопада 2019 року, 30 вересня 2020 року, 11 листопада 2020 року та 02 грудня 2020 року;
?по 1000 гривень за кожне з судових засідань, що відбулись 06 травня 2019 року, 18 лютого 2021 року та 20 лютого 2021 року.
Відповідно, сума грошових коштів на відшкодування витрат на правову допомогу за участь в судових засіданнях, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 6900 гривень, а загальна сума витрат на правову допомогу 8900 гривень.
Таким чином, суд дійшов висновку про ухвалення у справі додаткового рішення з частковим задоволенням заяви позивача.
Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд
Заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 317/3363/18, за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз» про захист прав споживачів (стягнення коштів за недійсним правочином, заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди).
Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8900 (вісім тисяч дев`ятсот) гривень 00 копійок.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення через Запорізький районний суд Запорізької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього додаткового рішення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя В.В. Нікітін