Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 357/2666/21
У Х В А Л А

12 березня 2021 року суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Орєхов О. І. розглянувши клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2021 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області поштовим відправленням надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя.

Одночасно з позовом, позивач звернулася до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору по справі, мотивуючи його тим, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. На даний час вона є непрацюючою пенсіонеркою, яка окрім пенсії інших доходів немає. Згідно ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Тому, просила суд, звільнити її від сплати судового збору, який відповідно до Закону України «Про судовий збір» становить 1% від ціни позову, а саме: 1195,41 грн.

Згідно ч. 2 ст. 14 ЦПК України, подана позовна заява була зареєстрована в Єдиній автоматизованій системі документообігу Білоцерківського міськрайонного суду, як справа позовного провадження.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 березня 2021 року головуючим суддею по справі було визначено суддю Орєхова О.І.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року становить 2270,00 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подачу до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлений судовий збір 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 908,00 грн.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом майнового характеру, в якому зазначено ціна позову у розмірі 119541,00 грн., тобто згідно вимог чинного законодавства нею повинен бути сплачений судовий збір у розмірі 1195,41 грн. (1% ціни позову).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1, 3 ст.136 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно ст. 8 Закону України «Про судовий збір» та ст. 136 ЦПК України, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину- інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сімї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, або звільнення від його сплати може мати місце за наявності виключних обставин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Отже, чинним законодавством визначено право суду, а не обов`язок щодо відстрочки, розстрочки, зменшення розміру судового збору або звільнення заявника від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі поданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши клопотання заявниці та додані документи, суддя дійшов висновку, що заявлене позивачем ОСОБА_1 клопотання про звільнення від сплати судового збору підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно довідки Узинського сектору обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 18 лютого 2021 року № 775716, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Білоцерківському об`єднаному управлінні ПФУ в Київській області і отримує пенсію за віком. З січня 2020 року по квітень 2020 року розмір її пенсії за віком становив 2000,00 грн. щомісячно З травня 2020 року по грудень 2020 року розмір її пенсії за віком становив 2100,00 грн. щомісячно.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 19 лютого 2021 року за № 2689 виданих Держаною податковою службою України, ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року доходи не отримувала.

Наведене підтверджує, що розмір річного доходу ОСОБА_1 за попередній календарний рік становить 24800,00 грн., тобто 5% річного доходу позивача відповідно становить 945,00 грн., що є меншим за розмір судового збору, який згідно Закону України «Про судовий збір» повинна сплатити ОСОБА_1 за подання позовної заяви майнового характеру, а саме, у розмірі 1195,41 грн.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 (в редакції від 25.09.2015), Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, враховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету. Саме такого висновку Європейський суд доходить у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland) від 19.06.2001 року.

З оглядку на вищевикладене, суддя дійшов висновку, що заявниця ОСОБА_1 має скрутне фінансове та майнове становище, немає змогу сплатити судовий збір у розмірі визначеному законодавством, а тому її клопотання про звільнення від сплати судового збору по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 8 Закону України "Про судовий збір", ст.133,136, 177, 353 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судових витрат - задовольнити.

Звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати судового збору за подачу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовної заяви до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя О. І. Орєхов