КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/3523/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини,-

встановив:

Позивачі в квітні 2018 року звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з даним позовом, посилаючись на те, що 06.08.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Підчас шлюбу у них народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 . 24.01.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, дитина проживає разом з матір`ю. Починаючи з листопада 2016 року відповідач ОСОБА_4 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною, заважає їх вільному спілкуванню, тому він позбавлений можливості бачитися з донькою і приймати участь у її вихованні. Також заборонено спілкування з донькою по телефону. ОСОБА_1 неодноразово просив відповідача надати йому змогу побачитися з дитиною, поговорити з нею по телефону, однак відповідач перешкоджає в цьому. За період з листопада 2016 року по даний час відповідач надала змогу ОСОБА_1 лише двічі побачитися з донькою протягом кількох годин. Позивач ОСОБА_1 зазначає, що коли він приїжджає побачитися з дитиною, відповідач не відчиняє двері, не відповідає на телефонні дзвінки, не повідомляє який навчальний заклад відвідує дитина. Не маючи змоги бачитися з дитиною позивач ОСОБА_1 надсилає кошти для задоволення потреб дитини та виявив добровільно сплачувати аліменти на утримання дитини, у зв`язку з цим просив відповідача повідомити банківський рахунок, однак нею це прохання було проігноровано. При цьому, позивач зазначає, що він не зловживає спиртними напоями, не страждає психічними захворюваннями, має позитивну характеристику, є співвласником житла, де обладнане дитяче місце, має змогу відвідувати з дитиною розважальні центри, тому його спілкування з донькою піде їй на користь. У зв`язку з перешкодами, що чиняться відповідачем, ОСОБА_1 звертався до служби у справах дітей. Подібна ситуація склалася і щодо спілкування дідуся ОСОБА_2 та бабусі ОСОБА_3 з їх онукою, які з початку окремого проживання батьків дитини жодного разу не бачилися з онукою. Спілкування дитини з дідусем та бабусею піде на користь дитині, дасть змогу спілкуватися з родичами, перейняти традиції родини. А оскільки позивачі не дійшли згоди з відповідачем щодо способу участі у вихованні дитини вони змушені звернутися до суду з даним позовом.

На підставі вищевикладеного та з урахуванням поданої позивачами 27.06.2019 року заяви про уточнення позовних вимог просили суд, 1) визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої ОСОБА_5 : кожні другий та четвертий вихідні місяця з 10-00 год. суботи до 20-00 год. Неділі без присутності матері. Місце передачі дитини батькові та повернення матері визначити за місцем фактичного проживання матері дитини. В разі хвороби дитини, що може унеможливити ОСОБА_1 використати визначений за графіком час на спілкування з дитиною, ОСОБА_4 повинна повідомляти ОСОБА_1 не пізніше 24 год. Телефонним способом зв`язку за допомогою смс повідомлення. Факти хвороби дитини має бути підтверджений довідкою закладу охорони здоров`я; - необмежене спілкування ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 засобами телефонного зв`язку; - спілкування ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 через мережу Інтернет та відео додатки Скайп та Вайбер кожний вівторок першого, другого, третього, четвертого тижня місяця з 19-30 год. до 20-30 год.; - спільний відпочинок ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 без присутності матері не менше двох разів на рік під час літніх канікул з 01 по 15 серпня кожного року на оздоровлення з батьком та підчас зимових канікул кожна перша половина канікул; - безперешкодне побачення з 12-00 год. до 17-00 год. в день народження дитини, день Святого Миколая, Новий Рік, православне Різдво та Пасха; - повідомляти ОСОБА_1 про хвороби доньки ОСОБА_5 невідкладно. 2) Визначити ОСОБА_2 наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні онуки ОСОБА_5 : - без присутності матері кожен перший вівторок та кожна третя п`ятниця місяця з 16 до 18 год. (за виключенням тих днів, що припадають на час спілкування дитини з батьком ОСОБА_1 ). Місце передачі дитини батькові та повернення матері визначити за місцем фактичного проживання матері дитини. В разі хвороби дитини, що може унеможливити ОСОБА_2 використати визначений за графіком час на спілкування з дитиною, ОСОБА_4 повинна повідомляти ОСОБА_2 не пізніше 24 год. телефонним способом зв`язку за допомогою смс повідомлення. Факти хвороби дитини має бути підтверджений довідкою закладу охорони здоров`я; - необмежене спілкування ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 засобами телефонного зв`язку; - інші зустрічі з дитиною - за попереднім погодженням з ОСОБА_4 3) Визначити ОСОБА_3 наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні онуки ОСОБА_5 : - без присутності матері кожен другий вівторок та кожна четверта п`ятниця місяця з 16 до 18 год. (за виключенням тих днів, що припадають на час спілкування дитини з батьком ОСОБА_1 ). Місце передачі дитини батькові та повернення матері визначити за місцем фактичного проживання матері дитини. В разі хвороби дитини, що може унеможливити ОСОБА_3 використати визначений за графіком час на спілкування з дитиною, ОСОБА_4 повинна повідомляти ОСОБА_3 не пізніше 24 год. телефонним способом зв`язку за допомогою смс повідомлення. Факти хвороби дитини має бути підтверджений довідкою закладу охорони здоров`я; - необмежене спілкування ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5 засобами телефонного зв`язку; - інші зустрічі з дитиною - за попереднім погодженням з ОСОБА_4 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2020 року визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 шляхом надання йому можливості побачень за місцем проживання дитини так і поза місцем проживання дитини в присутності матері ОСОБА_4 із врахуванням режиму дня та стану здоров`я доньки у другу та четверту неділю кожного місяця з 12-00 год. та до 17-00 години.

В решті заявлених позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення позову повністю, з підстав передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відзив відповідачем поданий з порушенням встановленого порядку. Висновки суду не містять розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Не звернуто судом уваги, що з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з листопада 2016 року не проживають разом і фактично з цього часу відповідач чинить перешкоди і лише після його звернень та втручання органів опіки та піклування з`явилась така можливість бачитися з дитиною.

Відмовляючи в задоволенні вимог про встановлення годин для спілкування батька з дитиною у день її народження, на Пасху й Різдво, та на канікули, суд порушив принцип об`єктивності, неупередженості та рівності, повністю проігнорував інтереси батька та дитини.

Безпідставно суд визначив спосіб участі батька у присутності матері, з якої він знаходиться в неприязних відносинах.

А також суд безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог діда та баби.

Крім того чинним законодавством не передбачено можливість повторного звернення з позовом з тим самим предметом позову та з тих самих підстав, тому висновки суду про те, що рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною, в тому числі й і без присутності матері, суперечить закону.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 06.08.2011 року, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24.01.2018 року розірвано (т. 1 а.с. 9).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві 14.04.2017 року (Повторно) (т. 1 а.с. 11).

Дитина залишилась проживати зі своєю матір`ю - відповідачкою по справі ОСОБА_4 ОСОБА_4 та дитина ОСОБА_5 зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 з 23.05.2018 року (т. 2 а.с. 19).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками позивача ОСОБА_1 , тобто дідом і бабусею малолітньої ОСОБА_5 , що не заперечували дану обставини сторони по справі.

Згідно із характеристики № 9/411 від 13.04.2018 року, виданої Департаментом електрифікації та електропостачання Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» позивач ОСОБА_1 характеризується з позитивної сторони, як відповідальний та дисциплінований, користується повагою в колективі (т. 1 а.с. 29).

Згідно довідки Київської міської наркологічної клінічної лікарні «Соціотерапія» від 22.01.2018 року ОСОБА_1 під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває (т. 1 а.с. 20).

ОСОБА_4 характеризується з місця роботи позитивно, протягом 2016-2017 роки дитина проживала разом з матір`ю в квартирі своїх батьків в АДРЕСА_2 . Дитина відвідувала різні гуртки.

Як встановлено під час розгляду справи, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 виник спір щодо участі у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим позивач звертався до служби у справах дітей Шполянської районної державної адміністрації Черкаської області із заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкування та вихованні малолітньої дочки.

Згідно витягу з протоколу засідання Комісії з питань захисту прав дитини від 20.12.2017 року вирішено: у зв`язку з тим, що батько і мати не дійшли до спільної згоди, ОСОБА_1 рекомендовано звернутись із позовною заявою до суду щодо визначення способу участі у спілкуванні та вихованні малолітньої дочки (т. 1 а.с. 26).

З 2018 року відповідач з дитиною проживають у м. Вишгороді. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання дітей від 07.11.2018 року обстежено умови проживання малолітньої ОСОБА_5 , яка проживає в квартирі АДРЕСА_3 разом з матір`ю та вітчимом ОСОБА_6 , з яким відповідач ОСОБА_4 перебуває у шлюбі. Мати та вітчим дбають про дитину та належно виконують батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дівчинки (т. 2 а.с. 64).

Згідно висновку ЛКК № 581 від 03.05.2017 року виданого Києво-Святошинським центром первинної медико-санітарної допомоги ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється інвалідом з дитинства (т. 2 а.с. 91) Опікуном дитини являється ОСОБА_4 .

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 9 від 17.01.2019 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з ії матір`ю ОСОБА_4 (т. 2 а.с. 94).

Згідно висновку органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації про визначення способів участі батька ОСОБА_1 у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_5 від 01.08.2019 року № 7-20/2229, визначено години зустрічі ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_5 , 20.03.2013 року таким чином: один раз на тиждень у будній день за попередньою домовленістю з матір`ю ОСОБА_4 та щосуботи з 11-00 до 15-00 год. у присутності матері (т. 1 а.с. 161).

Установивши вказані обставини та на підставі зібраних доказів, приймаючи до уваги те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування позивача з дитиною, суд, враховуючи відносини, які склались між батьками, вік дитини та стан здоров`я дитини, певний домашній уклад та режим дня, а також бажання батька на спілкування з дитиною, вважав за доцільне встановити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_5 : шляхом надання йому можливості побачень за місцем проживання дитини так і поза місцем проживання дитини в присутності матері із врахуванням режиму дня та стану здоров`я доньки у другу та четверту неділю кожного місяця з 12-00 години та до 17-00 години.

При цьому, суд узяв до уваги на висновок служби у справах дітей та доводи представника даного органу стосовно доцільності спілкування батька з дитиною в присутності матері.

Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво-важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості.

Водночас, дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини у інший спосіб, враховуючи її вік, а також, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов`язків обумовить це. До того ж рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів для побачень позивача з дитиною, в тому числі й і без присутності матері.

При цьому, суд вважав необхідним відмовити у задоволенні вимоги про встановлення годин для спілкування батька з дитиною у день її народження, на Пасху й Різдво, та на канікули, оскільки подібний захід є надмірним втручанням у права й інтереси дитини та будуть порушувати права відповідачки, оскільки позбавляє її права бачитися із донькою у ці дні.

З огляду на загальний обов`язок відповідача забезпечити позивачеві можливість спілкування з дитиною у день її народження та на Пасху й Різдво, визначення годин спілкування позивача з дочкою у такі дні залишається прерогативою обох батьків з огляду на конкретні життєві обставини та думку дитини.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд виходив з того, що враховуючи, що в статті 4 ЦПК України за захистом своїх прав щодо спілкування зі своїми внуками, участі в їх вихованні мають право звернення до суду баба та дід за умови, коли такі перешкоди чиняться їм батьками чи іншими особами, з якими проживають діти, а в даному випадку судом першої інстанції встановлено відсутність перешкод позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з їх онукою та участі в її вихованні, у зв`язку з чим передбачені статтею 257 СК України, права позивачів не можна вважати порушеними зі сторони відповідача, через що вони не підлягають судовому захисту. За наведених обставин вимоги позову суд вважає необґрунтованими і не знаходить підстав для їх задоволення.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11.07.2017 р. у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Аналогічні норми права містяться в законодавстві України.

Так, відповідно до положень ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 141, 150, 151, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною шостою статті 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки і піклування може визначити місце зустрічі батька з дитиною (за місцем проживання когось із них чи іншої особи), періодичність та тривалість їх.

Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

У процесі розгляду справи сторони не змогли дійти єдиної згоди щодо регламенту спілкування позивача з дитиною.

Встановлено, що згідно довідки ТОВ «Сандік» (Т 2 а.с. 23) дитина відвідує заняття апглійської для дітей. Години занять: 16:30-17:15 год, суббота 10:10-10:55 год.

ОСОБА_5 , 2013 р.н. навчається у Вишгородській музичній школі у «0» класі на фортепіанному відділі з 01 вересня 2018 року т по сьогодняшній день. Розклад занять: фортепіано - вівторок о 13:00 год, п`ятниця о 13:00 год; сольфеджіо - п`ятниця о 18:00 год; хор - суббота о 11:15 год (Т 2 а.с. 67).

Дитина відвідує дитячий садок «Чебурашка» у м. Вишгород.

При цьому Згідно висновку ЛКК № 581 від 03.05.2017 року виданого Києво-Святошинським центром первинної медико-санітарної допомоги ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється інвалідом з дитинства (т. 2 а.с. 91) «астма».

В результаті медичного обстеження дитини лікарями було встановлено хворобу Пертеса (медична документація Т. 2 а.с. 95-210). Хвороба Пертеса (хвороба Легга-Кальве-Пертеса, остеохондропатія голівки стегнової кістки, coxa plana) - ураження, яке відносять до остеохондропатій - захворювань кістково-суглобового апарату.

Опікуном дитини являється ОСОБА_4 , яка 02.10.2018 року уклала шлюб із ОСОБА_6 , тобто в дитини є вітчум.

Згідно висновку експертного психологічного дослідження № 0126 від 16.05.2019 року Київського інституту судових експертиз, за даними якого виявляється, що існуюча конфліктна сімейна ситуація (тривалий конфлікт, розлучення та подальша невизначеність в стосунках з рідним батьком дівчинки ОСОБА_2 , яка існує і по сьогодні), тривалий час (фактична з моменту народження) негативним чином впливала на психологічний стан, самопочуття, тим самим на психологічний розвиток та якість життя дитини, а саме, розчаровувала засмучувала її, викликала травмуючі емоції та переживання.

З психологічної точки зору це виглядає так, що дана ситуація з рідним батьком не дає дитині до кінця розслабитися та почати жити новим приємним життям, яке їй так подобається, бо десь на горизонті весь час знаходиться загроза та напруга, яку дитина ще не в змозі усвідомити, і яка підсвідомо негативно впливає на адаптацію, самовідчуття розвиток дитини та може невротизувати її.

Конфлікти між батьками та розлучення, відноситься до нерозв`язних переживань для дитини, що свідчить про хронічну психотравмуючу ситуацію, джерело постійної психологічної напруги для малолітньої дитини. На цьому фоні додаткові емоцій потрясіння посилюють патогенність життєвої ситуації для дитини, оскільки вона не може справитися з ними, пережити їх, а це підвищує ризик виникнення психосоматичні, соматичної симптоматики, затримок чи особливостей психічного розвитку.

Вбачається, що в психіці дівчинки вже сформувався захисний механізм, який виражається у витіснені всього неприємного, болючого, страшного для неї, уникаючи, ховаючись, дівчинка зберігає себе від сильних руйнівних впливів оточуючого її життя, бо дитина втомилась перебуваючи в тривалому напруженні, тривозі та страхах, вона бажає залишатися в спокої, в звичній безпечній обстановці з тими хто приносить їй позитив емоції.

Тому на даний момент будь-яка зміна обстановки, переміщення у незнайомі, на місця та спілкування з новими чи небажаними людьми сприймається дитиною переважно як щось неприємне, що порушує її ще слабку та нестабільну зону комфорту, дезадаптус невротизує її. В зв`язку з цим, дитині обов`язково потрібно постійне проживання в одному й той самому звичному місці, бажано наявність постійної власної території (кімнати чи частини кімнати), передбачуваний режим дня до якого вона звикла. Враховуючи характерологічні особливості ОСОБА_5 , дівчинка особливо потребує дружніх, стабільне довірчих відносин, розуміння, взаєморозуміння, відчуття безпеки, спокійної, стабільних знайомої, звичної психологічної атмосфери, яка б не виснажувала її відвертими невротизуючими зовнішніми факторами-впливами. На даний час дитина в достатній мірі отримує це в колі своєї сім`ї, в звичній безпечній обстановці з тими хто приносить їй позитивні емоції, а саме, мами ОСОБА_4 , батька (вітчима) ОСОБА_6 , дідуся ОСОБА_15 , бабусь ОСОБА_16 та ОСОБА_17, тим самим спостерігається позитивна динаміка психологічної компенсації.

В цілому можна говорити, що стосунки матері ( ОСОБА_4 ) і дитя ( ОСОБА_5 ) характеризуються емоційною теплотою, надійною прихильністю, безумовним прийняттям, а стиль виховання з боку батьків (матері ОСОБА_4 вітчима ОСОБА_6 ), і зокрема матері, можна назвати демократичним та розумно збалансованим. Так, мати дівчинки схильна уважно ставитися до своєї доньки, поважати увагу та бажання, спокійним, м`яким голосом давати пояснення та відповіді на її питання що позитивно впливає на дівчинку.

Також, з боку матері відмічається позитив відношення до дитини, задовільний емоційний контакт з нею, безумовне прийняття дитини, з визнанням її права на індивідуальність, достатній рівень концентрації і потребах, бажаннях та інтересах доньки, без тенденції до підвищеного контролю та загіперопіки, прагнення демократичних стосунків.

Виходячи з цього можна стверджувати, що мати, ОСОБА_4 , за своїми індивідуально-психологічними властивостями та характером виховної поведінки, здатна створити оптимальні умови для повноцінного, своєчасного розвитку та виховання своєї дочки, малолітньої ОСОБА_5 , дбайливо ставитись да емоційних потреб, а також, що притаманні ОСОБА_4 особливості виховної поведінки мають суто позитивний вплив на емоційний стан, психологічний розвиток та відчуття благополуччя малолітньої дитини.

Таким чином, за встановлених обставин, суд дійшов правильного висновку про те, що визначення саме такого способу участі у спілкуванні та вихованні дітей є таким, що відповідатиме віковим потребам малолітньої дитини, з урахуванням її зайнятості і в такий спосіб першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також з урахуванням висновку експертного психологічного дослідження № 0126 від 16.05.2019 року Київського інституту судових експертиз, медичних застережень, судом обгрунтовано визначено можливісті побачень за місцем проживання дитини так і поза місцем проживання дитини в присутності матері ОСОБА_4 із врахуванням режиму дня та стану здоров`я доньки для забезпечення психоемоціного стану дитини.

З урахуванням встановлених обставин справи, доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують.

Інші аргументи апеляційної скарги на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції не впливають, його висновків не спростовують.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 "Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)", § 23).

Посилання в апеляційній скарзі про безпідставність відмови у задоволенні позову діду та бабі не приймаються судом до уваги, оскільки вказані особи рішення суду не оскаржили, а апелянт не уповноважений на подачу апеляційної скарги від їх імені, в зв`язку з чим вказані доводи не є предметом апеляційного розгляду.

Рішення у справі постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 20 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник