КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження 22-ц/824/2948/2021 доповідач: Сліпченко О.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Гаращенка Д.Р.

за участю секретаря: Пітенко І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м.Києва від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Кабінету Міністрів України, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся із вищевказаним позовом, який обґрунтовано тим, що низька організація державного механізму в Україні призвела до неможливості отримання ним своїх грошових коштів, які він поклав у банківську установу і повернення яких було гарантовано Державою.

Просив стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України у рахунок відшкодування заподіяної йому шкоди суму у розмірі 459 934, 80 грн, з яких 180 000, 00 грн - сума вкладу, згідно з договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року, 4 800 грн. - 0,5 % процентів річних згідно з договором банківського вкладу; 29 278 грн. - 3% річних за весь період від розміру боргу та 245 856, 80 грн. - інфляційні втрати.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 11 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішеннями, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що існує судове рішення, щодо стягнення на його користь грошових коштів, однак в процесі судового розгляду банківську установу було ліквідовано, що призвело до неможливості виконання судового рішення.

Вважає, що до вказаних обставин призвела відсутність належної регуляторної політики в банківському секторі, а тому заподіяна йому шкода має бути стягнена з Держави Україна.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник Національного Банку України вказує, що позивачем не доведено факт порушення його прав діями або бездіяльністю Кабінету Міністрів України.

Вважає, що рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав свою позицію, представники НБУ, ФГВФО та Кабінету Міністрів виступили проти задоволення скарги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів суду, що внаслідок відсутності належної регуляторної політики на банківському ринку з боку Держави в особі Кабінету Міністрів України йому завдано майнову шкоду в сумі 459 934,80 грн. тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 червня 2014 року позивач уклав з ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» договір банківського вкладу № 06/1288-2014 строком до 19 червня 2014 року, а 19 червня 2014 року банк за згодою позивача закрив рахунок та згідно з умовами договору перерахував кошти на поточний рахунок позивача № НОМЕР_1 , відкритому у ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК», відповідно до договору банківського рахунку № 8241 від 26 травня 2014 року.

17 червня 2014 року рішенням Національного айкну України визнано ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» неплатоспроможним та запроваджено тимчасову адміністрацію.

11 вересня 2014 року правлінням Національного банку України прийняло постанову про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК», призначення Уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК». Для отримання коштів вкладники з 25 вересня 2014 року до 04 листопада 2014 року включно могли звернутись до установ банку-агента Фонду ПАТ «Банк «Київська Русь».

18 березня 2015 року позивач звернувся до ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» із вимогою про повернення коштів, у якій вимагав повернути йому у семиденний строку з моменту отримання даної вимоги грошові кошти у розмірі 180 029, 59 грн у повному обсязі за договором банківського рахунку № 8241 від 26 травня 2014 року.

У відповідь на свою письмову вимогу позивач отримав листа за підписом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» Пантіної Л. О. про те, що договір банківського рахунку № 8241 від 26 травня 2014 року та договір банківського вкладу № 06/1288-2014 від 12 червня 2014 року, операції з внесення грошових кошів по рахункам, відкритим на виконання вказаних договорів, визнані нікчемними і виплати по ним проводитися не будуть.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва із позовом про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 826/10316/15 від 16 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» Пантіної Л. О. при розгляді вимог щодо відшкодування коштів за вкладом ОСОБА_1 та визнання договору банківського рахунку від 26 травня 2014 року № 8241 та договору банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014 нікчемними, зобов`язання Уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» Пантіної Л. О. включити ОСОБА_1 у перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 у справі № 826/10316/15, скасовано рішення від 16 березня 2018 року і визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» Пантіної Л. О. щодо формування повного переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у частині не включення ОСОБА_1 ; зобов`язано включити інформацію про ОСОБА_1 до переліку рахунків за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню згідно з договором банківського рахунку від 26 травня 2014 року № 8241 та договором банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014.

Постановою Верховного Суду України від 17 липня 2019 року у справі № 826/10316/15 за касаційною скаргою ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК», постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року скасовано в частині визнання протиправними дії Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» у частині визнання договору банківського рахунку від 26 травня 2014 року № 8241 та договору банківського вкладу від 12 червня 2014 року № 06/1288-2014 нікчемними, а провадження у справі у цій частині закрито; в іншій частині постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2018 року залишено без змін.

23 листопада 2018 року у межах кримінального провадження № 0000367 від 11 вересня 2014 року, предметом кваліфікації у якому є вчинення дій, які мають ознаки злочинів, передбачених ст.ст. 191, ч. 2 364-1 КК України, у справі № 752/10771/18 скасовано арешт з поточного рахунку № НОМЕР_1 та з депозитного рахунку № НОМЕР_2 позивача, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 20 лютого 2017 року у справі № 752/3185/17 у кримінальному провадженню № 000367 від 11 вересня 2014 року.

24 вересня 2019 року позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із заявою про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом, у відповідь на яку 03 жовтня 2019 року позивачу було повідомлено, що 25 вересня 2019 року, відповідно до ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №3024349 про державну реєстрацію припинення ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» як юридичної особи, а отже, ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим. Згідно зі статтею 52 Закону вимоги кредиторів до банку, що були незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. Таким чином, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб як ліквідатора ПАТ «СТАРОКИЇВСЬКИЙ БАНК» припинено.

Загальна сума збитків, заподіяних позивачу за його розрахунком становить 459 934, 80 грн, з яких 180 000, 00 грн - сума вкладу, згідно з договором банківського вкладу; 4 800,00 грн - 0,5 % процентів річних згідно з договором; 29 278,00 грн - 3% річних за весь період невиконання вимоги та 245 856, 80 грн - інфляційні втрати.

Щодо підстав та умов виникнення зобов`язань внаслідок завдання шкоди зазначимо наступне.

У ст. 11 ЦК серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків міститься «заподіяння майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі».

Як випливає з ст.1166 ЦК України, відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними. 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду. При цьому діє презумпція (припущення) вини порушника: якщо потерпілий довів наявність шкоди, то боржник має довести відсутність своєї вини. Для виникнення обов`язку відшкодування шкоди ступінь вини порушника значення не має.

Таким чином, зобов`язання у зв`язку з заподіянням шкоди виникає при наявності трьох умов (крім наявності підстави виникнення - завдання шкоди), з яких дві носять об`єктивний характер і одна - суб`єктивний.

За змістом статті 1174 Цивільного кодексу України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2013 року у справі № 3-72гс12.

При цьому, на позивача покладається обов`язок доведення факту розміру завданої шкоди та прямого причинного зв`язку між порушенням зобов`язання та шкодою.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Звертаючись з позовом позивач вказував на те, що Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України має відповідати за заподіяну позивачу шкоду, спричинену відсутністю належної регуляторної політики у банківському секторі та відсутністю у Державі злагодженого механізму судового захисту порушених прав.

Згідно ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, зокрема: 1) забезпечує державний суверенітет і економічну самостійність України, здійснення внутрішньої і зовнішньої політики держави, виконання Конституції і законів України, актів Президента України; 2) вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; 3) забезпечує проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування; 4) розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; 5) забезпечує рівні умови розвитку всіх форм власності; здійснює управління об`єктами державної власності відповідно до закону; 6) розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання; 7) здійснює заходи щодо забезпечення обороноздатності і національної безпеки України, громадського порядку, боротьби зі злочинністю; 8) організовує і забезпечує здійснення зовнішньоекономічної діяльності України, митної справи; 9) спрямовує і координує роботу міністерств, інших органів виконавчої влади; 10) здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки мають право самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися майном, що перебуває у їхній власності. Держава не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями держави, якщо інше не передбачено законом або договором. Національний банк України не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями НБУ, якщо інше не передбачено законом або договором. Органам державної влади і органам місцевого самоврядування забороняється будь-яким чином впливати на керівництво чи працівників банків у ході виконання ними службових обов`язків або втручатись у діяльність банку, за винятком випадків, передбачених законом. Шкода, заподіяна банку внаслідок такого втручання, підлягає відшкодуванню у порядку, визначеному законом.

Вклади фізичних осіб банків гарантуються в порядку і розмірах, передбачених законодавством України. Вклади фізичних осіб Державного ощадного банку України гарантуються державою (ст. 57 зазначеного Закону).

Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов`язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Відтак, за своїми зобов`язаннями перед вкладниками банк відповідає всім своїм майном відповідно до законодавства і відсутня цивільно-правова відповідальність Держави в особі Кабінету Міністрів України за зобов`язаннями банку.

Крім того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків, тому суд першої інстанції визнавши доводи позивача про відсутність регуляторної політики з боку Держави щодо відносин в банківській сфері необгрунтованими, надав належну правову оцінку таким доводам.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України завдала йому майнової шкоди, доводи позивача ґрунтуються виключнона припущеннях та власному трактуванні позивачем законодавства України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що саме Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України має відповідати за заподіяну позивачу шкоду, колегія суддів відхиляє.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та прийшов до обґрунтованого висновку.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 11 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «16» березня 2021 року.

Головуючий

Судді: