"17" березня 2021 р.
Справа № 642/686/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Проценко Л.Г.,

за участю секретаря Канаєвої К.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду із даним позовом, в якому просила:

1) Змінити розмір аліментів, визначений за рішенням Харківського апеляційного суду від 17.07.2020р. №642/8175/19, стягнувши з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

2) Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь 1/2 частину додаткових витрат на дитину, викликані особливими обставинами за період з 01.01.2019р. по 01.11.2020р. у розмірі 10861,53 грн., які витрачені на лікування та обстеження дитини та 6417 грн., витрачених на придбання путівки за кордон, що разом становить 17278,53 грн.

Обґрунтовуючи вказані вимоги, позивачка посилалася на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано у 2014р. за рішенням суду. Від спільного життя у них є син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає з позивачкою та перебуває на її утриманні. За рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 05.02.2015р. відповідач зобов`язаний сплачувати на її користь аліменти на утримання сина в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Золочівського райсуду Харківської області від 05.03.2018р. розмір аліментів збільшено до 1000,00 грн.ґ. а рішенням Харківського апеляційного суду від 17.07.2020р. розмір аліментів збільшено до 1200,00 грн. Вважала, що розмір аліментів необхідно збільшити до 2000,00 грн., оскільки змінився мінімальний розмір аліментів, а також, покращився матеріальний стан відповідача, який має на праві власності квартиру (на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.2009р.), і здає її в оренду за 5000,00 грн. Окрім того, син з 2010 року захворів та потребує додаткових витрат на лікування у медичних закладах. Дитина перебуває на диспансерному обліку з діагнозами: алергічний дерматит, дитяча форма, екзема кистей, ксердермія, синдром дефіциту уваги з гіперактиністю, мінімальна мозкова дисфункція, синдром внутрічерепної гіпертензії, синдром вегетативної дисфункції, хронічна герпесвірусна інфекція. Щодня дитина приймає медичні препарати, потребує постійного нагляду та занять з психологом та спеціалізованими педагогами, які знаходяться у м.Харкові, також, у зв`язку з проблемами зору, син двічі проходив курс лікування по міопії+візотроник вартістю 2000 грн. за один курс, що підтверджується чеками. За період з 01.01.2019р. по 01.11.2020р. позивачка витратила на лікування дитини та обстеження в медичних закладах 21723,07 грн. В липні 2019р. зі згоди відповідача, вона вивозила дитину на відпочинок до Туреччини, вартість путівки дитини склала 12834 грн. Тому, позивачка вважала, що з відповідача, який самостійно додаткових коштів на лікування не надає, необхідно стягнути половину медичних витрат та половину вартості путівки.

Відповідач ОСОБА_2 подав письмовий відзив в якому зазначив, що позов не визнає в повному обсязі. Зазначив, що з моменту призначення розміру аліментів стан здоров`я ані відповідача, ані дитини не погіршився і не поліпшився, матеріальне становище відповідача не змінилося. Квартира, про яку позивачка вказує, як про додаткове джерело доходів, рішенням Ленінського райсуду від 02.06.2016р., визнана спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Квартира потребувала ремонту, а тому відповідач запросив мешкати квартирантів, та отримавши від них 10000 грн., витратив ці кошти на капітальний ремонт квартири та на сплату комунальних послуг, в яких позивачка участі не приймає. Окрім того, 21.06.2018р. він одружився вдруге з ОСОБА_4 , і від шлюбу народилась донька ОСОБА_5 , на утримання якої він сплачує аліменти у сумі 1500 грн. щомісяця за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 29.07.2020р. Позивачка вже зверталася з позовом до нього про збільшення аліментів з 1000 грн. до 2000 грн., і такий позов було задоволено рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 05.05.2020р., проте це рішення скасоване апеляційним судом, який 17.07.2020р. прийняв нове рішення про зміну аліментів з 1000 грн. до 1200 грн. Щодо додаткових витрат позивачка не надала доказів, що ліки та відповідне лікування було призначене сину. Надані лікарські висновки та виписки містять інші препарати, яких у чеках немає. Один з чеків має приписи іншим почерком, що викликає сумніви. Чеки на канцтовари та білети не є особливими обставинами, та аліментів, що сплачує відповідач має вистачити на такі потреби. Не можуть бути особливими обставинами і відпочинок з матір`ю в Туреччині. Він перераховував на корекцію зору сину 17.08.2020р. - 1200 грн., а 19.10.2020р. - 1005 грн.

Позивачка надала відповідь на відзив де зазначила, що відповідач вводить суд в оману, оскільки відповідач має прибуток від здачі в оренду сумісної спільної квартири. В жовтні позивачка зверталась до відповідача з проханням надати можливість пожити в спільній квартирі під час лікування сина в м.Харкові, але отримала відповідь, що у квартирі живе квартирантка і він не пустить її там пожити. Відповідач ремонт у спільній квартирі не робив. Відповідач користується самостійно спільним майном протягом 8 років, в той час, як позивачці з хворим сином ніде жити. Ліки за чеками купувалися для сина. Син кожні 6 місяців проходить лікування в окуліста. Гроші, про сплату яких вказує ОСОБА_2 , перераховувалися ним, як звичайні аліменти, а не додаткові витрати. Відпочинок з дитиною у моря є оздоровленням дитини, яка серед іншого страждає на алергії. Відповідач працює офіційно та неофіційно, займаючись продажем кабелю, має автомобіль «Хюндай Соната», що зареєстрований на його батька, має квартиру в смт. Пісочин, а також 1/2 частину квартири в м.Харкові.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, де вказав що немає рекомендацій лікарів щодо відпочинку дитини на морі, а також щодо чеків, які надала позивачка. Позивачка не надала доказів здачі ним в оренду спільної квартири. Він не має іншої квартири та автомобіля, а також не займається продажем кабелю.

Ухвалою суду від 08.02.2021р. було відкрито провадження у справі та її розгляд призначено в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ст. 76, ч.1,2,3 ст.77,79,80 ЦПК України:

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ч.1,5,6 ст.81, ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи передбачені частиною 1 статті 264 ЦПК України питання, суд виходить із того, що у відповідності до положень частин 1 та 4 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (набула чинності для України 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

На підставі ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3.1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3.2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На підставі ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі та вказаний розмір підлягає індексації відповідно до закону.

В ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Як витікає з підпункту 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

За правилами ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

У ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 (а.с. 11)

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 17.09.2014р. розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що був зареєстрований 30.08.2008р. (а.с. 12-13)

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 2012р. Разом із цим, її тимчасове місце перебування зареєстроване у 2015 році за адресою АДРЕСА_2 . (зворотній бік а.с. 10)

Рішенням Золочівського районного суду м.Харкова від 05.05.2020р. збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 з 1000,00 грн. щомісяця до 2000,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. (а.с. 14-15)

Постановою Харківського апеляційного суду від 17.07.2020р. було скасовано рішення Золочівського районного суду Харківської області від 05.05.2020р. та збільшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 з 1000,00 грн. щомісяця до 1200,00 грн. щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. (а.с. 87-89)

21.06.2018р. ОСОБА_2 уклав шлюб із ОСОБА_6 (прізвище після шлюбу ОСОБА_7 ). ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_8 , на утримання якої за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 29.07.2020р. ОСОБА_2 сплачує аліменти в твердій грошовій сумі 1500,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 85-86)

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить по 1/2 частці квартири за адресою АДРЕСА_1 кожному. (а.с. 59-63).

Позовна вимога ОСОБА_1 про збільшення аліментів з 1200 грн. до 2000 грн. не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

У постанові Харківського апеляційного суду від 17 липня 2020р. вирішено спір щодо збільшення розміру аліментів які стягуються з відповідача ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 . Апеляційним судом встановлено обставини та відповідні їм правовідносини, зокрема, що матеріальний стан ОСОБА_2 не змінився, але змінився сімейний стан після народження дочки від другого шлюбу, та наведено висновок про недоцільність підвищення аліментів з 1000 грн. до 2000 грн., і прийнято рішення про їх збільшення на 200 грн., тобто до 1200 грн.

Обставини, що встановлені даним рішенням, в порядку ч.4 ст.82 ЦПК України не потребують окремого доказування.

Позивачка звернулась до суду з даним позовом через півроку після винесення вказаної постанови Харківським апеляційним судом та не надала доказів щодо зміни матеріального стану відповідача ОСОБА_2 в цей період. Разом із цим, судом встановлено, що після ухвалення вказаної постанови Харківським апеляційним судом, у ОСОБА_2 за рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 29.07.2020р. виникнуло нове аліментне зобов`язання щодо його дочки.

Суд вважає, що посилання позивачки на те, що ОСОБА_2 отримує дохід від здачі в оренду квартири за адресою АДРЕСА_1 , не відносяться до визначення розміру аліментів, оскільки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається спір щодо права користування нерухомістю, обов`язків з утримання нерухомого майна, а також отримання прибутку від користування цією квартирою. Такий спір пов`язаний із реалізацією сторонами права власності на нерухоме майно, і має розглядатися в іншому судовому провадженні.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини судом встановлено наступне.

Згідно виписки з історії розвитку дитини від 22.07.2020р., ОСОБА_3 з 5 місяців перебуває на обліку у дерматолога з приводу атопічного дерматиту, у 2011р. діагностовано дискіфнезія жовчовивідних шляхів по гіпокінетичному типу, панкреатопатія, спостерігається гастроентерологом. Перебуває на обліку в окуліста з приводу міопії середнього ступеня, спазма аккомодації; кожні 6 місяців проходить лікування в медичних закладах м.Харкова. З 2013р. спостерігається у невролога та психіатра з приводу синдрому дефіциту уваги, гіперзбудливості, мінімальної мозковоїдисфункції, синдрому внутрішньочерепної гіпертензії, синдрому вегетативної дисункції зі схильністю до параксизмів, астенічних синдромів; психоорганічний синдром з переваженням емоційно-вольових (психоподібних) порушень; синдром гіперактивно-гнівний з агресивною поведінкою. Потребує корекційних занять з психологом, корегуючим педагогом. Щорічно переносить 3-4 рази гострі респіраторні інфекції. Постійно спостерігається у Інституті неврології, психіатрії та наркології НАМН України в м.Харкові, Харківсьому обласному психіатричному диспансері, Інституті охорони дітей та підлітків НАМН у м.Харкові. ОСОБА_9 постійно приймає капсули страттера, магній В6, розчин Кортексим, Ноофен, Санапакс (а.с. 17)

За консультативним висновком спеціаліста КНП «Міська дитяча лікарня №5 від 12.09.2020р., ОСОБА_10 діагностовано мінімальну мозкову дисфункцію, синдром гіперчутливості із ефективно-збудливим розладом та рекомендовано Еглоніл, Атомоксетин, Силента, психологічно-педагогічну корекцію (а.с. 18)

Згідно до консультативного висновку спеціаліста ОДКЛ №1 від 05.08.2020р., у ОСОБА_11 діагностовано загострення гастриту та рекомендовано Фосфалюгель, Хофінол, ФЕГДС (а.с.19)

Позивачкою ОСОБА_1 надано велику кількість чеків щодо додаткових витрат на дитину.

Чеки №1459 від 03.08.2020р. та №1110 від 28.10.2019р. на аркушах справи 20 та 21 не мають відміток про сплату вказаних у них сум 2000 грн. та 2200 грн., тому суд не сприймає їх в якості допустимих доказів оплати цих сум.

Суд сприймає в якості належних та допустимих доказів наступні чеки на оплату медичних послуг, ліків та лікування:

чек на 300 грн. на а.с. 20,

чеки на а.с. 22 на 650 грн., 500 грн., 75,60 грн., 1043,00 грн., 239,20 грн., 161,50 грн., 3700,00 грн., (а разом 6669,30 грн.)

на а.с. 23 чеки на 734,60 грн., на 44,69 грн., (разом 779,29 грн.)

на а.с. 24-25 на суму 1661,00 грн.

на а.с. 26 на суму 200,00 грн., на 40,60 грн., на 35,00 грн., на 65,20 грн., на 60,66 грн., на 44,67 грн., на 68,75 грн., на 212,80 грн. (разом 727,68 грн.)

на а.с. 27 на суму 71,00 грн., 166,35 грн., 32,10 грн., 39,30 грн., 40,60 грн.,66,50 грн. (разом 415,85 грн.)

на а.с. 28 на суму 177,30 грн., 287,20 грн., 302,40 грн., 129,60 грн., 75,00 грн., 30,00 грн., 79,30 грн., 100,90 грн. (разом 1181,70 грн.)

на а.с. 31 на суму 133,17 грн., 123,54 грн., 136,37 грн., на 94,99 грн., 177,25 грн., 42,90 грн. (разом 708,22 грн.)

на а.с. 32 на суму 45,98 грн., 122,10 грн. 132,60 грн., 89,26 грн., 37,81 грн., 34,25 грн., 118,25 грн., 107,63 грн. (разом 687,88 грн.)

на а.с. 33 на суму 31,88 грн., 100,63 грн., 37,01 грн., 27,90 грн., 52,60 грн., 38,27 грн. (разом 288,29 грн.)

на а.с. 952,80 грн., 186,27 грн.,21,18 грн., 110,00 грн., 91,00 грн. (разом 1361,25 грн.)

Відомості щодо лікарських препаратів у цих чеках перевірялися судом шляхом аналізу інструкцій на ці препарати за допомогою мережі Інтернет, і ця інформація є загальнодоступною. Судом встановлено, що дані товарні чеки відповідають лікуванню захворювань органів зору, нервової системи (у т.ч. гіперактивно-агресивної поведінки), захворювань шлунково-травної системи, дерматиту і алергії, а також систематичних захворювань на гострі респіраторні інфекції.

Окрім того, суд зазначає, що позивачка могла купувати аналоги певних медичних засобів для хворої дитини.

Разом витрати на лікування та лікарські засоби дитині ОСОБА_3 складають 14780,46 грн.

Оскільки суд позбавлений без лікарських призначень та спеціальних фармакологічних знань пов`язати окремі чеки із встановленими захворюваннями дитини ОСОБА_3 , суд не приймає в якості допустимих доказів наступні чеки:

на а.с. 23 на 280,00 грн., на 140,00 грн., на 24,14 грн.; (а.с. 23)

на а.с. 31 на суму 154,20 грн., 161,14 грн., 161,14 грн.;

на а.с. 33 на суму 127,95 грн.;

на а.с. 35 на суму 280,00 грн., 140 грн.

Суд не приймає в якості допустимих доказів чек на 29,90 грн. на а.с. 23 та чек турецькою мовою на «396» на а.с. 34 оскільки їх неможливо ідентифікувати.

Судом, шляхом аналізу доказів, поданих ОСОБА_1 на аркушах справи 40-55 (матеріали перевірок органами поліції щодо перешкод в користуванні квартирою), аркуші справи 84 (наявність спору в судів про усунення перешкод в користуванні квартирою), аркушах справи 97-100 (переписка у месенджері) встановлено, що нею неодноразово подавалися скарги до органів поліції з приводу того, що ОСОБА_2 постійно перешкоджає та не пускає її мешкати до квартири, що перебуває у їх спільній частковій власності в АДРЕСА_1 , на даний час в суді є спір між ними з цього приводу. Окрім того в переписці він зазначає, що не пустить її з дитиною мешкати в квартирі на період лікування сина.

Також, судом встановлено, що позивачка тимчасово реєструвалася в Харківській області у м.Первомайський, але, згідно виписки з історії розвитку дитини (а.с. 17), син ОСОБА_3 перебуває на обліку та постійно лікується в лікарських закладах міста Харкова.

В зв`язку з цим, суд сприймає в якості допустимих доказів додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням дитини квитки на електропотяг зі станції Лихачово (м.Первомайськ) до м.Харкова за червень, липень та серпень 2020 року на аркушах справи 34 на 20 грн.; на а.с. 29 та 30 на суми 120 грн. та 117,00 грн. Разом витрати на проїзд складають 257,00 грн. Оскільки відповідач не надав можливості ОСОБА_1 на період лікування дитини мешкати в квартирі у м.Харкові, на частину якої вона має право власності, позивачка була вимушена понести додаткові витрати на перевезення дитини до лікарських установ до міста Харкова. Відповідач ОСОБА_2 жодним чином не спростовує такі обставини у своїх письмових поясненнях.

Чек на 635,00 грн. на придбання канцелярських товарів на аркуші справи 27 не можна вважати додатковими витратами на дитину і такі витрати є побутовими, та щодо них відповідачем сплачуються аліменти на утримання дитини.

Квитанція №28 від 07.087.2019р. підтверджує оплату за тур за ОСОБА_3 в розмірі 12834,00 грн. відповідно договору №28 від 07.07.2019р. про туристичне обслуговування ОСОБА_1 щодо відпочинку ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_3 в Туреччині в період з 08.07.2018р. по 17.07.2019р. (а.с. 37-38)

Разом додаткові витрати на лікування та оздоровлення дитини у позивачки склали 27871,46 грн. (14780,46 грн.+257,00 грн.+12834,00 грн.)

Таким чином, з ОСОБА_2 підлягає стягненню половина даної суми, тобто 13935,73 грн.

Суд не приймає в якості доказу сплати додаткових витрат на дитину чек «Приватбанку» на 1200,00 грн. від 18.02.2021р. на аркуші справи 90, поданий відповідачем ОСОБА_2 , оскільки в графі призначення цього чеку зазначено, що це є аліментами на ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення статті 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачка відповідно до ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду даного позову.

Судовий збір за вимогу про збільшення аліментів за рахунок держави, оскільки в цій позовній вимозі було відмовлено.

Судовий збір за позовну вимогу про стягнення додаткових витрат на дитину підлягає стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до суми задоволених вимог.

Так, суму задоволених вимог 13935,73 грн. необхідно помножити на розмір судового збору 908,00 грн. та поділити на суму первісних вимог 17278,53 грн., що дорівнюватиме 732,33 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 141, 211, 247, 259, 263, 264, 273, ЦПК України України, ст.ст. 180-185, 192 СК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (РНОКПП: НОМЕР_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою АДРЕСА_5 ) додаткові витрати на дитину у розмірі 13935 (тринадцять тисяч дев`ятсот тридцять п`ять) грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП: НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та проживаючого АДРЕСА_4 ) на користь держави судові витрати у розмірі 732 (сімсот тридцять дві) грн. 33 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17 березня 2021р.

Суддя Л.Г. Проценко