ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2748/20 Номер провадження 22-ц/814/677/21Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В.

суддів: Дорош А.І., Пікуля В.П.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» Крилової О.Н.

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2021 року

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2020 року представник АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по кредитному договору № б/н від 19.08.2013 року у розмірі 132502,55 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно до умов кредитного договору № б/н від 19.08.2013 року укладеного між сторонами, банк надав ОСОБА_1 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість по кредиту, яку позивач просив стягнути з відповідача в судовому порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2021 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2021 року стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично виконав свої зобов`язання перед банком, які виникли на підставі Заяви б/н від 19.08.2013 року, кошти, які він використав, повернув позивачеві в повному обсязі.

Суд першої інстанції відмовляючи в частині задоволення вимог щодо стягнення з відповідача відсотків та пені виходив з недоведеності таких вимог, оскільки позивачем не було надано достатніх доказів про те, що відповідач при підписанні анкети - заяви був ознайомлений з Умовами та правилами банківських послуг, окрім того анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Не погодившись з рішенням суд першої інстанції від 13 січня 2021 року, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив анкету-заяву та інші докази надані позивачем, дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначену у позові. Сторонами при укладенні кредитного договору було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору, оскільки відповідач був повідомлений про умови кредитування, процентну ставку за користування кредитними коштами, що зазначено в анкеті-заяві, яка підписана позичальником та наявна у матеріалах справи. При цьому, відповідач активно користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість, що підтверджено випискою за рахунком, і доказів, які б спростовували кредитну заборгованість ним не надано. Крім того, суд, пославшись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, невірно застосував її висновки. Також банк послався на відповідні правові позиції Верховного Суду, які судом не враховані.

Позивач не погоджується з розрахунком заборгованості за кредитним договором, який наданий відповідачем, оскільки встановлення кредитного ліміту не призвело до збільшення балансу по карті, так як клієнтом кошти не вносилися, а лише використовувалися в межах встановленого кредитного ліміту.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Омелай Н.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Вказує, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено відсутність заборгованості перед Банком. При цьому, позивачем не надано належних доказів про те, що сторони обумовили в письмовій формі ціну договору, а саме: підстави, розмір та умови для нарахування відсотків та пені за користування кредитними коштами.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 19.08.2013 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 , укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, який в подальшому було збільшено до 3400 грн.

Кредитний договір між сторонами було укладено шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У Заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредитні картки: НОМЕР_1 термін дії 04/16, НОМЕР_2 термін дії 12/17.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 01.04.2020 року становить 28004,25 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту - 3252,15 грн., заборгованості за відсотками - 274894,10 грн., та пені у розмірі 1900,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, оскільки відповідач належним чином виконав свої зобов`язання перед банком, які виникли на підставі Заяви б/н від 19.08.2013 року, тобто повернув позивачеві кредитні кошти в повному обсязі. Відмовляючи в задоволенні вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками та пенею, суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні Кредитного договору № б/н від 19.08.2013 року сторонами не було погоджено умови щодо порядку, розмірів і строків погашення нарахованих відсотків за користування кредитним коштами та не визначено підстави нарахування пені. Окрім того, Кредитним договором, укладеним між сторонами, не передбачено списання коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, пені та інші штрафи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по відсоткам, заборгованості за тілом кредиту, штрафів, оскільки вони відповідають правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Так, матеріалами справи встановлено, що у анкеті-заяві, яка була підписана ОСОБА_1 19.08.2013 року, відсутня інформація щодо розміру процентної ставки, а також умови про встановлення її розміру, порядок та строки нарахування відсотків за користування кредитними коштами.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання анкети-заяви містили умови щодо сплати процентів саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування, як про це наголошує позивач у позовній заяві.

З наведених підстав висновок суду про відмову у стягненні з ОСОБА_1 на користь банку відсотків та пені є вірним.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду не спростовують.

Окрім того, суд першої інстанцї прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3252,15 грн., оскільки з укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 19.08.2013 року списання коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом, пені за прострочку за кредитом та штрафу не передбачено. В свою чергу, з наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що внесені відповідачем кошти на погашення кредитної заборгованості, Банком зараховувалися на погашення відсотків, які не були погоджені між сторонами.

З виписки по карткових рахунках ОСОБА_1 , слідує, що по картці НОМЕР_2 станом на 19.09.2017 (дату останньої операції по картці) наявна заборгованість в сумі 5,66 грн., проте по картці НОМЕР_1 , станом на дату останньої операції по ній - 06.02.2015 року наявна переплата в розмірі 153,15 грн.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач виконав свої зобов`язання перед банком, які виникли на підставі анкети - заяви б/н від 19.08.2013 року, тобто використані відповідачем кредитні кошти в межах наданого кредитного ліміту, ним було повернуто у повному обсязі.

Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на підставі підписаної останнім анкети-заяви б/н від 19.08.2013 року.

Колегія суддів доходить висновку про недоведеність і необґрунтованість вимог Банку, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, не надано, що є його процесуальним обов`язком.

Такі правові висновки викладені у Постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18.

Суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено, доводи апеляційної скарги є необгрунтованими.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ " ПриватБанк" Крилової О.Л. - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 січня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текс постанови складено 11.03.2021 року

Головуючий суддя Т.В. Одринська

Судді А.І. Дорош

В.П. Пікуль