Справа № 524/6094/19
Провадження №2/524/56/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Швець Д.С.,

за участі представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виселення та про зняття з реєстрації

УСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року до суду звернулись ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_6 про виселення з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та про зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , зазначають, що вони зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_6 також зареєстрований за цією ж адресою. Відповідач упродовж 2017 - 2019 років постійно порушує правила співжиття, в квартирі він поводить себе агресивно, вчиняє бійки, сварки, зловживає спиртними напоями.

В січні 2020 року позивачі доповнили свій позов, в якому вказали, що відповідач, не дивлячись на поданий ними позов, продовжує систематично та з особливою зухвалістю порушувати правила співжиття. В підтвердження надають копії протоколів про прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 07.12.2019 року та від 09.01.2020 року.

Ухвалою судді від 13.09.2019 року позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою судді від 30.09.2019 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 02.11.2020 року у справі закрито підготовчий розгляд, справу призначено до судового розгляду по суті.

Відповідач проти позову заперечував, вказував, що він не вчиняв жодного кримінального або адміністративного правопорушення, не отримав повідомлення про підозру, відсутній вирок у кримінальному провадженні відносно нього. Відповідач вказував, що позивачі не є власниками та наймодавцями квартири АДРЕСА_1 , а тому позбавлені права звертатись з вказаним позовом.

Представник позивачів адвокат Гонтар В.М. в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на статті 116, 157 Житлового Кодексу УРСР.

Відповідач ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Дашко М.В. заперечував проти задоволення позову в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив наступне:

У спірній квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають позивачі ОСОБА_3 (бабуся відповідача), ОСОБА_4 (тітка відповідача), ОСОБА_5 (двоюрідна сестра відповідача), відповідач ОСОБА_6 та члени його сім`ї - дружина ОСОБА_7 та їх неповнолітня дитина. Спірна квартира є неприватизованою та належить до комунальної власності м. Кременчука. Квартира складається з двох ізольованих кімнат та допоміжних приміщень. Встановився порядок користування приміщеннями у спірній квартирі, що визнають сторони - позивачі проживають в ізольованій житловій кімнаті площею 18,3 кв.м, відповідач з сім`єю проживає у кімнаті площею 10,1 кв.м.

На підтвердження своїх позовних вимог про те, що відповідач упродовж 2017 - 2019 років постійно порушує правила співжиття, а саме у квартирі поводить себе агресивно, вчиняє бійки, сварки, зловживає спиртними напоями, позивачі надають докази викликів на гарячу лінію «102», що підтверджується листами БПП в м. Кременчуці, протоколами прийняття заяв про кримінальне правопорушення, поясненнями.

У свою чергу відповідач стверджує, що його стосунки з бабусею ОСОБА_3 різко погіршилися після того, як у квартирі стали проживати його тітка ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_5 . Вважає, що позивачі провокують конфлікти, щоб заволодіти житлом. Така їх поведінка змусила його встановити відеокамери у коридорі та на кухні.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як передбачено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 30.01.2020 року у справі № 524/418/20 у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , про видачу обмежувального припису, відмовлено. Рішення набрало законної сили 03.03.2020 року.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.02.2020 року у справі № 524/992/20 у задоволенні заяви ОСОБА_3 , заінтересовані особи ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про видачу обмежувального припису, відмовлено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 06.10.2020 року, рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 27.02.2020 року скасовано в частині відмови у задоволенні заяви про заборону ОСОБА_6 та ОСОБА_7 особисто контактувати з ОСОБА_3 ; заяву ОСОБА_3 задоволено частково, видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , покладено на них на строк шість місяців такі обов`язки: заборонити ОСОБА_6 та ОСОБА_7 особисто контактувати з ОСОБА_3 . В іншій частині рішення суду залишено без змін. Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду 18.01.2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 524/992/20 за касаційною скаргою ОСОБА_6 на постанову Полтавського апеляційного суду від 06.10.2020 року.

Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.09.2020 року у справі № 524/3115/20 провадження у справі про притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Постановою Полтавського апеляційного суду від 09.11.2020 року постанову Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.09.2020 року скасовано, ухвалено нову постанову, якою визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КпАП України, а провадження у справі закрити на підставі п. 7 ст. 247 цього Кодексу в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КпАП України.

Згідно листа Кременчуцького відділу поліції ГУ НП у Полтавській області № 107/к-1103 від 10.08.2018 року, відносно відповідача ОСОБА_6 було складено два адміністративних протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст.173-2 КУпАП (ГП № 374598 від 16.01.2018 року та № ГП 374599 від 26.01.2018 року), які направлені в порядку ст. 221 КУпАП до Автозаводського районного суду м. Кременчука, для розгляду. Постановою Автозаводського районного суду міста Кременчука у справі № 524/572/18 від 14.03.2018 року, провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_6 , закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Конфліктність стосунків між сторонами підтверджується також неодноразовими зверненнями позивачів до поліції із заявами про побутові сварки та скандали з відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 157 Житлового Кодексу України передбачено, що членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (презумпція невинуватості).

Отже, судом встановлено, що сторони у справі мають рівне право на проживання у спірній квартирі. Незважаючи на те, що позивачі та відповідач є рідними людьми, між ними склалися вкрай конфліктні стосунки, які ускладнюються неминучою необхідністю спільно користуватися кухнею та іншими підсобними приміщеннями квартири.

При цьому суду не надано доказів того, що сторони намагалися вирішити конфлікт іншим шляхом - наприклад, вживали дії для обміну квартири на інші ізольовані житлові приміщення. Суд враховує, що виселення особи без надання іншого житла є крайнім заходом впливу, який тягне для відповідача незворотні наслідки - втрату права на користування єдиним житловим приміщенням, а також втрату права на його приватизацію.

Таке виселення буде означати втручання у сімейне життя відповідача, оскільки у квартирі, право на проживання в якій він втратить, залишаються проживати його дружина та малолітня дитина.

Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що наявність обмежувального припису щодо відповідача ОСОБА_6 , а також постанови суду про визнання його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не є достатньою підставою для виселення останнього без надання іншого жилого приміщення та про зняття його з реєстрації за вказаною адресою.

На підставі викладеного, відповідно до статей 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та про зняття його з реєстрації за вказаною адресою - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 03.03.2021 року.

Суддя Ж.О. Кривич