Єдиний унікальний номер 725/5192/20
Номер провадження 2-о/725/79/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2021 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці у складі :

головуючого судді- Галичанського О.І.,

при секретарі- І.М. Симик,

розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Представник заявниці звернулася до суду з вищевказаною заявою, у якій посилається на те, що ОСОБА_1 ( заявниця) проживала разом з ОСОБА_3 з 2013 року як дружина та чоловік. Шлюб між ними не був зареєстрований.

За час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту. Крім того, всі свята проводили в колі рідних та друзів.

У листопаді 2018 року захворів ОСОБА_3 . Всі витрати, пов`язані з лікуванням заявниця взяла на себе. Родичі не надавали дапомоги.

У лютому 2019 року заявниця разом із ОСОБА_3 поїхали у Францію, де продовжували лікування

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Заявниця , як дружина померлого, замовила ресторан для обіду та оплатила всі похоронні витрати

Додає, що у померлого є квартира за адресою: АДРЕСА_2 , яку він заповів заявниці.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідно заявниці для того , щоб родичі померлого не говорили про безпідставність складення на неї заповіту.

Додає, що Факт проживання заявниці з ОСОБА_3 як чоловіка та дружини підтверджується актом № 71 від 15.04.2019 року, затвердженим директором ТОВ «Єврокомунбуд» про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , до дня смерті проживав разом із співмешканкою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 .Проживали разом та вели спільне господарство.

Враховуючи наведене , просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали однією сім`єю як жінка та чоловік без реєстрації шлюбу в період часу з 2013 року до 2019 року.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Дослідивши матеріали даної справи , поданої у порядку окремого провадження , приходжу до наступного :

Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України - справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст.3 СК України закріплено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Конституційним судом України у рішенні від 03.06.1999 № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Постановою Верховного Суду від 14.02.2018 р. по справі № 129/2115/15-ц зазначено, що для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Законодавчо встановлено, що обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як вбачається із матеріалів справи , ОСОБА_3 21.01.2019 року заповів все своє майно , де б воно не було та з чого б воно не складалось ( і.т.д.) ОСОБА_1 ( а.с. 7).

З підстав поданої заяви вбачається , що ОСОБА_4 помер , проте жодного доказу на підтвердження даного факту суду не надано.

Більше того, заявниця зазначає, що проживала разом ОСОБА_4 в період з 2013 року до 2019 року.

Проте на підтвердження даного факту посилається на свідчення можливих свідків , які підтвердили б даний факт .

Заявницею не надано суду жодного належного та допустимого доказу щодо ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї

В заяві це обґрунтовується посиланням заявниці на показання свідків, які в свою чергу, не можуть бути єдиною підставою для встановлення такого факту (Постанова Верховного Суду від 14.02.2018 р., справа № 129/2115/15-ц).

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Вказані факти суперечать один одному та грунтуються на припущеннях, що не може бути основою судового рішення.

Відповідно до 1216, 1220 ЦК України зазначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» зазначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі, зокрема, документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо відкриття спадщини, зокрема відсутнє свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану щодо реєстрації його смерті.

Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України та ст. 66 Закону України «Про нотаріат» оформлення прав на спадкове майно входить до виключної компетенції органів нотаріату. Відповідно до ст. 8-1 Закону України "Про нотаріат", будь-яке втручання в їх діяльність та вирішення питань, що належать до їх виключної компетенції забороняється.

Ст. 1297 ЦК України зобов`язує спадкоємця, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону України «Про нотаріат» у разі не подання відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії, нотаріус відмовляє у її вчиненні, про що, на вимогу заінтересованої особи, виносить мотивовану постанову. Відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії із вказаних підстав надає особі право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, від яких залежить виникнення права на спадкування.

Вищенаведене відповідає також роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, викладених в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, згідно п. 23 якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» закріплено, що судам слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Так в матеріалах справи відсутня постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України за №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Так, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, він вирішується в порядку позовного провадження.

Із заявлених заявником вимог, вбачається спір про право і дані вимоги не підлягають судовому розгляду в окремому провадженні, відповідно, такий спір належить вирішувати у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст. 294 ЦПК України- якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. При ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі викладеного, керуючись 81, 294 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ), заінтересована особа: ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявниці ,що вона має право подати позов на загальних підставах.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці О. І. Галичанський