Постанова

Іменем України

01 березня 2021 року

м. Київ

справа № 201/16014/13-ц

провадження № 61-9098сво20

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),

суддів: Висоцької В. С., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Синельникова Є. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко Андрій Сергійович,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 , кредитна спілка «Взаємний кредит», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Білоус Світлана Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2020 року в складі судді Ткаченко Н. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченко А. С. звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження та просив замінити боржника у виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа № 201/16014/13-ц, з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що в нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 61016592, відкрите на підставі виконавчого листа № 201/16014/13-ц, виданого 29 лютого 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , де боржником був ОСОБА_2 .

Під час проведення виконавчих дій йому стало відомо, що боржник ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а 02 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру, на яку звернуто стягнення рішенням суду від 13 серпня 2014 року.

Вважає, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 набула статусу іпотекодавця та несе всі його права і обов`язки. Указані обставини також підтверджені рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про зняття арешту з іпотечного майна, з підстав того, що вона набула статусу іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року заяву задоволено. У виконавчому провадженні № 61016592, відкритому на підставі виконавчого листа № 201/16014/13-ц, виданого 29 лютого 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська про звернення стягнення на користь кредитної спілки «Взаємний кредит» предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1 , замінено сторону боржника з ОСОБА_2 на його правонаступника ОСОБА_1 .

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, виходив із того, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» до ОСОБА_1 , як нового власника предмета іпотеки, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки, укладеним 23 листопада 2004 року між кредитною спілкою «Взаємний кредит» та ОСОБА_2 , що є підставою для заміни боржника у виконавчому провадженні, відкритому з виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року залишено без змін.

Апеляційний суд, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про задоволення заяви приватного виконавця, зазначив про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , прийнявши у дар квартиру, яка була предметом іпотеки, набула всі права і обов`язки у зобов`язанні між КС «Взаємний кредит» та ОСОБА_2 за іпотечним договором, а отже відповідно до положень статті 23 Закону України «Про іпотеку» відбулася заміна на правонаступника, а тому є підстави для заміни боржника у виконавчому провадженні.

Узагальнені доводи учасників справи

Доводи касаційної скарги

У червні 2020 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_5 , звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року і закрити провадження у справі за заявою приватного виконавця Кузьменка А. С. про заміну сторони виконавчого провадження.

В обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували, що право власності на квартиру, яка була предметом іпотеки, набуто нею ще в 2015 році, а рішення суду про звернення стягнення на це майно набрало законної сили лише в 2019 році, проте до участі у розгляді справи її залучено не було.

До того ж вказує, що чинним законодавством до підстав процесуального правонаступництва не віднесено придбання майна, в тому числі предмета іпотеки у боржника, як і можливості заміни відповідача на стадії виконання рішення суду, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 листопада 2019 року в справі № 752/21043/15-ц.

Також посилається на протиправність відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження у 2020 році, оскільки таке відкрито на підставі виданого в 2016 році виконавчого листа, який підлягав поверненню до суду.

Окрім цього вказує, що стягувач уже звертався до суду із заявою про заміну боржника ОСОБА_2 на ОСОБА_1 й ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2017 року, в задоволенні його заяви було відмовлено з тих підстав, що ОСОБА_1 не є правонаступником ОСОБА_2 .

Проте, суди на викладене уваги не звернули, провадження у справі не закрили, розглянули справу без її участі, незважаючи на клопотання про відкладення розгляду справи, та не навели в своїх рішеннях мотивів відхилення її доводів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 25 червня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2021 року зазначену справу передано на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2021 року справу № 201/16014/13-ц прийнято до свого провадження та призначено до розгляду Верховним Судом у складі Об'єднаної палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

У справі, яка переглядається, суд установив, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2014 року в справі № 201/16014/13-ц позовні вимоги КС «Взаємний кредит» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором кредитної лінії № 231104-к від 23 листопада 2004 року в сумі 1 449 810,72 грн звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м. та визначено спосіб реалізації предмета іпотеки за оціночною вартістю на підставі оцінки, проведеної відповідно до вимог законодавства про оцінку майна і майнових прав на професійну оціночну діяльність, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». В іншій частині позову кредитної спілки «Взаємний кредит» відмовлено.

02 лютого 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_2 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1 , яка була предметом іпотеки за договором іпотеки № 231104-3 від 23 листопада 2004 року, укладеним між КС «Взаємний кредит» і ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

29 лютого 2016 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист № 201-16014/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредитної лінії № 231104-к від 23 листопада 2004 року в сумі 1 449 810,72 грн, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 77,4 кв.м., житловою площею 48,3 кв.м. Боржником у виконавчому листі вказаний ОСОБА_2 , а стягувачем - КС «Взаємний кредит».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. від 20 січня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61016592 за виконавчим листом № 201/16014/13-ц.

2.Мотивувальна частина

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частини другої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об`єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об`єднаної палати

Ухвала суду касаційної інстанції про передачу справи на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду мотивована наявністю застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до розуміння і тлумачення статті 23 Закону України «Про іпотеку», що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці їх розгляду Верховним Судом.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважав, що у цій справі на підставі договору дарування від 02 лютого 2015 року відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, у тому обсязі й на тих умовах, на яких вони належали ОСОБА_2 на момент укладення цього договору, у тому числі права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 26 листопада 2019 року по справі № 752/21043/15-ц (провадження № 61-5334св19) за заявою ТОВ «Факторингова компанія «Паритет» про заміну сторін виконавчого провадження, дійшов висновку про те, що чинним законодавством України до підстав процесуального правонаступництва не віднесено придбання майна, у тому числі предмета іпотеки в боржника, як і можливості заміни відповідача на стадії виконання рішення суду.

Передаючи справу на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2019 року в справі № 752/21043/15-ц (провадження № 61-5334св19).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду погоджується з такими висновками колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду з огляду на наступне.

Частиною першою статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16.

Відтак, іпотека залишається дійсною незалежно від зміни власника майна.

Судові рішення відповідно до статті 124 Конституції України є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Відповідно до вимог частини другої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За змістом частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах

Таким чином, при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні необхідно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків вибулої сторони.

Тобто, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у матеріальних відносинах.

У справі, яка переглядається, установлено, що після ухвалення 13 серпня 2014 року Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська заочного рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, спірна квартира, на яку звернуто стягнення і яка належала боржнику, була відчужена на користь ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 02 лютого 2015 року. У приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Куземченка А. С. перебуває виконавче провадження № 61016592 з примусового виконання вказаного заочного рішення суду від 13 серпня 2014 року.

Отже, зважаючи на викладене та з урахуванням наведених вище положень законодавства, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає, що суди попередніх інстанцій, у цій справі, дійшли обґрунтованого висновку про те, що на підставі договору дарування від 02 лютого 2015 року відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, у тому обсязі й на тих умовах, на яких вони належали ОСОБА_2 на момент укладення цього договору, у тому числі права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом із тим, Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від висновку, викладеному в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2019 року по справі № 752/21043/15-ц (провадження № 61-5334св19), оскільки у наведеній постанові та у цій справі різні фактичні обставини.

Так, в постанові колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2019 року по справі № 752/21043/15-ц (провадження № 61-5334св19) суд касаційної інстанції погодився з висновками апеляційного суду про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження - стягувача з тих мотивів, що судове рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, що перебуває на виконанні, скасовано. У справі, яка переглядається, замінено сторону виконавчого провадження - боржника, на підставі положень статті 23 Закону України «Про іпотеку».

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій без змін.

Оскільки оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін, а касаційну скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Висновки щодо застосування норми права

Згідно із частиною другою статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» до нового власника іпотечного майна перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором, у тому обсязі й на тих умовах, на яких вони належали іпотекодавцю на момент укладення цього договору, у тому числі права й обов`язки боржника у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є підставою для заміни боржника у виконавчому провадженні.

Керуючись статтями 400, 403, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:В. С. Висоцька
Б. І. Гулько
В. І. Крат
Д. Д. Луспеник
Є. В. Синельников
І. М. Фаловська