КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/7831/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2143/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Мостової Г.М., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Верес Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року у складі судді Дубас Т.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Тарасівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про виділ майна в натурі зі спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа - Тарасівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області про виділ майна в натурі зі спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до договору дарування від 18.11.2009 року ОСОБА_1 є власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок перебуває у спільній частковій власності з: ОСОБА_7 - 1/10 частка; ОСОБА_4 - 3/10 частки; ОСОБА_5 - 1/10 частка; ОСОБА_8 - 1/4 частка.

Позивач зазначила, що вона самостійно проживає у будинку і у відповідності до технічного паспорта займає наступні приміщення: кухню 3-1 площею 7,6 кв.м, житлову кімнату 3-2 площею 17,1 кв.м, житлову кімнату 3-3 площею 12,1 кв.м, коридор 3-4 площею 13,5 кв.м, санвузол 3-5 площею 5,4 кв.м, котельню 3-6 площею 9,2 кв.м, тамбур 3-7 площею 1,1 кв.м, коридор 3-8 площею 4,6 кв.м та кладову 3-9 площею 4,2 кв.м.

Зі слів позивача, вона не має жодної можливості спілкування з відповідачами, у зв`язку з їх відсутністю за місцезнаходженням майна, що перешкоджає реалізації її прав. Зокрема, з вищенаведених підстав позивач не змогла укласти договору газопостачання, не може покращити житлово-побутові умови та не може зареєструвати у даному будинку своїх рідних, з чого вбачається порушення її права користування та розпорядження належною їй на праві спільної часткової власності 1/4 частини будинку, а тому просила суд виділити її частку в натурі.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Вказала, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог районний суд, фактично блокує реалізацію права власності, а саме володіння, користування та розпорядження часткою житлового будинку, оскільки унеможливлює виділити 1/4 частки житлового будинку в натурі.

Зазначила, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновок експерта в цілому та інші докази позивача та факт того, що за весь час даного цивільного розгляду справи жодний з відповідачів не з`явилися у судове засідання. Суду першої інстанції були надані усні пояснення позивача про те, що їй невідоме місце знаходження всіх відповідачів по справі та будь-які засоби зв`язку. Крім того, звертала увагу на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6 - 2925 цс 15.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

Відповідачі та третя особа у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_9 , які просили апеляційну скаргу задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Конституцією України, ст. 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі рішення суду у цивільні справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції виходить з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених статтею 374 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених статтями 375, 383 ЦПК України.

Зокрема, він повинен з`ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Як результат розгляду, апеляційний суд визначає підстави перегляду судового рішення, і відповідно до наданих йому повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Як убачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування від 18.11.2009 року ОСОБА_1 є власником 1/4 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 т.1).

Указаний будинок перебуває у спільній частковій власності з: ОСОБА_7 - 1/10 частка; ОСОБА_4 - 3/10 частки; ОСОБА_5 - 1/10 частка; ОСОБА_8 - 1/4 частка.

Відповідно до висновку судового експерта Свериди О.М. № 25/19 від 07.11.2019 року за результатами проведеної по справі судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи було визначено 2 варіанти виділу позивачу частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до фактичного порядку користування житловим будинком, але з відступом від фактичного користування господарськими будівлями та ідеальних часток та до кожного з цих варіантів було визначено по 4 варіанти виділу 1/4 частки земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 63-116 т. 2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з відсутності правових підстав до його задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставина справи та долученим до справи доказам , виходячи з наступного.

Згідно ст. 317 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно ч.3 вказаної статті - кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших власників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч.4 ст.358 ЦК України якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Згідно ч.3 ст.364 ЦК України передбачено, що у разі виділу співвласником в натурі частки із спільного майна, для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до висновків проведеної по справі судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 25/19 від 07.11.2019 року судовим експертом Сверидою О.М. були запропоновані два варіанти поділу частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Як убачається з технічного паспорту від 29 січня 2011 року та від 19 листопада 2015 року, інформаційних довідок № 45079586 від 05 жовтня 2015року та № 85300756 від 19 квітня 2017року з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, без урахування самочинно побудованих прибудов, спірний житловий будинок є триквартирним, загальною площею 127,6 кв. м., , житловою - 86,3 кв.м. й квартира №1 становить загальну площу 54,4 кв.м., житлову - 31,6 кв.м.; квартира №2 становить загальну площу 36,4 кв.м., житлову -25,5 кв.м. й квартира № 3 становить загальну площу 36,8 кв.м., а житлову - 29,2 кв.м. будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до справи, фактична площа будинку становить площу 176,4 кв.м., житлову - 86, 3 кв. м., тобто самочинно прибудовано до будинку приміщення, загальною площею 48,8 кв.м., яке в установленому законом порядку до експлуатації не прийнято.

Позивач просила суд виділити їй у в натурі 1/4 частку житлового будинку відповідно до варіанту № 2, визначеного судовим експертом Сверидою О.М. та виділити 1/4 частку земельної ділянки відповідно до варіанту № 4 до варіанту № 2 виділу 1/4 частки житлового будинку.

Відповідно до варіанту № 2 виділу позивачу частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , пропонується виділити у власність:

-кухню 3-1 площею 7,6 кв. м,

-житлову кімнату 3-2 площею 17,1 кв. м,

-житлову кімнату 3-3 площею 12,1 кв. м, - разом по житловому будинку площа 36,8 кв. м загальною вартістю 116 348,00 грн., що є відхиленням від ідеальної частки на 37 259,00 грн.,

-вбиральню М площею 5,4 кв. м;

-1/2 частину колодязя II;

-сарай З;

-ворота хвіртку N 2;

-огорожу N 4;

-огорожу N 5 - разом по господарським будівлям і спорудам, а всього вартістю 182 081грн., в той час як ідеальна частка ОСОБА_1 становить 130675грн. й відхилення складає 51 406 грн.(а.с. 86, 87 т.2).

Крім того, вказано, що частка позивача у такому випадку буде становити 35/100, а відповідачів - 65/100 та збільшена на користь позивача на 51 406 грн. при загальній вартості будинку 522 700 грн.

Таким чином, указаний варіант поділу передбачає істотне збільшення частки ОСОБА_1 у спільному майні, що призведе до порушення прав інших співвласників житлового приміщення, а також не встановлено, як зміняться ідеальні частки кожного з відповідачів у зв`язку із зміною частки позивача.

Експерт зазначив, що даний варіант виділу не передбачає проведення перебудови житлового будинку.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, до кімнат, пл.12,1 та 17,1 кв.м., запропонованих експертом для виділення ОСОБА_1 , прибудовано помешкання, пл. 13,5 кв.м., 5,4 кв.м., 9,2 кв.м. 4,2 кв.м., 4.6 кв.м., 1,21 кв.м., які самовільно побудовані та які не введені в експлуатацію (а.с.48, 69 т.3).

Окрім цього, підлягає до врахування і та обставина, що з приміщень, запропонованих експертом у варіанті №2, не має окремого обособленого входу до будинку, оскільки як свідчать дані технічного паспорту, запропоновані кімнати будинку разом з самовільно побудованими приміщеннями становлять єдине помешкання.

Так, відповідно до даних технічного плану, вхід у кімнату ,пл.12,1 кв.м. можливо з самовільно побудованих помешкань, пл. 13,5 кв.м., 9,2 кв.м.4,6 кв.м. та 1,21 кв.м., з якого має місце вхід до будинку (а.с.55,69 т.2).

Доступ же до кімнат, пл. 17,1 кв.м. та 7,6 кв.м., можливий через неузаконену прибудову - помешкання, площа яких становить: 1,21 кв.м., 4,6 кв.м.4,2 кв.м. (а.с.55,69 т.2).

Окрім цього, відповідно до змісту висновку, опалення та електропостачання частини будинку, який просить виділити в натурі позивач, фактично становлять єдину систему з самовільно прибудованими приміщеннями.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновками районного суду про відсутність підстав до поділу будинку відповідно до запропонованого експертом й варіанту №1, який до того ж, також передбачає збільшення ідеальної частки позивача у спільному майні.

Згідно частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

При розгляді справ пов`язаних із самочинним будівництвом слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Між тим, як убачається з матеріалів справи, питання узаконення самочинних прибудов до спірного будинку, не вирішено.

Виходячи з положень ст.183,358,364 ЦК України та керівних роз`яснень, які містяться у п.п.6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 року, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Отже, основною умовою можливості виділу є здатність виділення кожному із співвласників відокремленої частини житлового будинку зі самостійним виходом (квартири), або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Для поділу будинку у добровільному чи судовому порядку необхідна технічна можливість виділити кожному співвласнику відокремлене приміщення з власним входом.

За відсутності будь-якої з цих умов, виділ суперечитиме вимогам Закону, а отже є неможливим як в добровільному так і в судовому порядку.

Встановлено, що співвласниками іншої частини спірного будинку є ОСОБА_7 , якому належить 1/10 частка; ОСОБА_4 - 3/10 частки; ОСОБА_5 - 1/10 частка; ОСОБА_8 - 1/4 частка, проте відповідно до висновку експерта, інша частина будинку має лише два самостійні виходи й можливості виділу відокремленої частини будинку в натурі кожному із інших співвласників житлового будинку, за його змістом, не встановлена.

Що стосується варіанту № 4 виділу 1/4 частки земельної ділянки для доступу та обслуговування відповідної частини житлового будинку, про виділення якого просить ОСОБА_1 , експертом запропоновано виділити у користування позивача земельну ділянку площею 426,00 кв. м (0,0426 га), яка обмежена лініями, що проходять:

-від точки "18" до точки "19" довжиною 11,83 м;

-від точки "19" до точки "20" довжиною 4,58 м;

-від точки "20" до точки "21" довжиною 8,25 м;

-від точки "21" до точки "22" довжиною 6,72 м;

-від точки "22" до точки "23" довжиною 4,58 м;

-від точки "23" до точки "24" довжиною 5,89 м;

-від точки "24" до точки "25" довжиною 0,22 м;

-від точки "25" до точки "26" довжиною 3,04 м;

-від точки "26" до точки "27" довжиною 4,64 м;

-від точки "27" до точки "28" довжиною 1,42 м;

-від точки "28" до точки "29" довжиною 6,86 м;

-від точки "29" до точки "3" довжиною 3,92 м;

-від точки "3" до точки "4" довжиною 8,51 м;

-від точки "4" до точки "5" довжиною 6,34 м;

-від точки "5" до точки "6" довжиною 3,74 м;

-від точки "6" до точки "7" довжиною 10,74 м;

-від точки "7" до точки "8" довжиною 2,16 м;

-від точки "8" до точки "9" довжиною 10,43 м;

-від точки "9" до точки "10" довжиною 1,09 м;

-від точки "10" до точки "11" довжиною 1,29 м;

-від точки "11" до точки "18" довжиною 2,84 м.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, указаний варіант поділу земельної ділянки, як і інші запропоновані експертом варіанти поділу, передбачає виділення у користування ОСОБА_1 земельної ділянки, на якій розташовані самочинно побудовані житловий будинок, що має розмір 7м*4,04м, а також прибудова до помешкання, яким користується позивач (48,53,109-116 т.2).

Між тим, відповідно до матеріалів справи, питання узаконення самовільно побудованого на земельній ділянці нерухомого майна в установленому законом порядку не вирішено, що виключає правові підстави до встановлення порядку користування земельною ділянкою, на якій здійснено самочинне будівництво.

За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими твердження апеляційної скарги про те, що відмова у задоволенні заявленого по справі позову блокує реалізацію позивача права власності на володіння, користування та розпорядження часткою житлового будинку.

Твердження апеляційної скарги про незастосування судом висновків, викладених Верховним Судом України у справі № 6-2925 цс 15, безпідставні, остільки стосуються інших правовідносин - припинення частки у спільному майні, а не її виділ, що було предметом заявленого по справі позову.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77, 78, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи викладені обставини, висновки суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про виділ майна в натурі зі спільної часткової власності та встановлення порядку користування земельною ділянкою узгоджуються з сукупністю зібраних у справі доказів.

Інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку тих доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених в уставленому законом порядку позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 15 березня 2021 року

Суддя-доповідач:

Судді: