Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нікандрової С.О., секретар судового засідання Дудка Н.В., за участю: позивача ОСОБА_1 , його законного представника ОСОБА_2 , представника позивача - адвоката Галчанського С.В., відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Неповнолітній ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що позивач по справі - ОСОБА_1 є сином відповідача ОСОБА_3 . З грудня 2001 року по травень 2003 року між позивача матір`ю ОСОБА_2 торівною та ОСОБА_3 були фактичні шлюбні стосунки. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_3 відмовлявся подавати до органів РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства та не надавав матеріальну допомогу. Фактичні сімейні відносини між батьками були припинені. 07 грудня 2004 року рішенням Василівського районного суду Запорізької області відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 05 листопада 2004 року та до повноліття дитини. Рішенням Михайлівського районного суду Запорізької області від 18.04.2006 року прізвище позивача змінено з " ОСОБА_5 " на " ОСОБА_6 ", в актовий запис про народження внесено відповідні зміни. На підставі виконавчого листа №2-2778, виданого 07 грудня 2004 року Василівським районним судом Запорізької області відповідач зобов`язаний виплачувати аліменти на користь матері позивача на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів свого заробітку. Однак, відповідач рішення суду щодо сплати коштів на утримання сина в добровільному порядку виконувати не бажав, тому стягнення відбувається виконавчою службою за виконавчим листом. Також в період з 09.02.2015 по 02.05.2018 року, позивач ОСОБА_1 проходив ортодонтичне лікування зубів в стоматології "Престиж" Приватного підприємства "Ерманс", (код ЄДРПОУ ), зокрема встановлення брекет-системи на щелепу. Вартість лікування склала - 11090 грн. Лікування було повністю оплачено матір`ю. Відповідач ні в якій мірі не приймав участь в його лікуванні. Внаслідок чого мати звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. Батько участі в утриманні дитини добровільно не приймав, вихованням та розвитком ніколи не цікавився, жодного разу з позивачем не спілкувався, ніколи не вітав з днем народження та будь-якими іншими святами, а зустрівши його на вулиці, робив вигляд, що його не знає. У зв`язку з чим позивач просить суд позбавити

ОСОБА_3 батьківських прав відносно нього.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 26 лютого 2020 року відкрито провадження у цивільній справі, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 17 вересня 2020 року закрите підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , його законний представник ОСОБА_2 , представник - адвокат Галчанський С.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягали на позбавленні батьківських прав відповідача. Суду пояснили, що батько ОСОБА_3 з народження дитини ніякої участі у вихованні дитини не приймає, взагалі з ним не спілкується і при зустрічах навіть не вітається, достатніх коштів на його утримання не надає, періодично мав заборгованість зі сплати аліментів, відмовляється добровільно брати участь у додаткових витратах на дитину.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та суду пояснив, що між ним та матір`ю дитини ОСОБА_2 склалися напружені відносини, які вплинули на спілкування з сином. Після народження дитини і припиненням стосунків із ОСОБА_2 , він неодноразово їздив в с. Високе за місцем проживання ОСОБА_2 для того, щоб побачитися з дитиною, проте остання заперечувала проти його спілкування з дитиною. Після народження сина він ніколи не оспорював свого батьківства, з 2003 року по цей час сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 . Він ніколи не відмовлявся від спілкування із сином і завжди бажав приймати участь у його вихованні, але у зв`язку з напруженими стосунками з ОСОБА_2 та з метою не травмувати дитину він у подальшому не наполягав на зустрічах з сином, а про його життя дізнавався від спільних знайомих. Невиконання ним своїх батьківських обов`язків щодо виховання і спілкування з дитиною мало місце у зв`язку з перешкоджанням з боку матері його спілкуванню з дитиною. При зустрічах з сином, останній завжди тікав і не бажав спілкуватися. Вважає, що таке відношення сина до нього пов`язане із впливом матері.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Давиденко В.С. в судовому засіданні пояснив, що питання позбавлення батьківських прав відповідача було предметом розгляду Комісії з питань захисту прав дитини Василівської райдержадміністрації. Оскільки відповідач з народження сина не цікавився його життям, його здоров`ям, навчанням та дозвіллям, і фактично самоусунувся від виховання дитини було прийнято рішення, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини.

З`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився позивач ОСОБА_1 .

Мати дитини ОСОБА_2 при реєстрації народження сина ОСОБА_7 в органах РАЦС відомості про батька дитини записала відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 07 грудня 2004 року у справі №2-2778, з урахуванням ухвал про виправлення описок Василівського районного суду Запорізької області від 14 січня 2004 року, від 22 серпня 2004 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 червня 2004 року, відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, починаючи з 05 листопада 2004 року та до повноліття дитини (а.с.11-15).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 квітня 2006 року у справі №385/2006 задоволено позов ОСОБА_2 до відділу реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції, змінено прізвище неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », зобов`язано відповідача внести відповідні зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 (а.с.16).

13.05.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , в якому батьком зазначений ОСОБА_3 , матір`ю - ОСОБА_2 (а.с.7).

Як вбачається з довідки №14 від 28.01.2020 року, ОСОБА_1 є студентом відокремленого структурного підрозділу «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету імені Дмитра Моторного» Запорізької області першого рівня акредитації, ІІ курсу по спеціальності «Право» денної форми навчання. Навчається на контрактній основі. Термін навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року за умови виконання навчального плану. Стипендію не отримує (а.с.22).

Згідно характеристики від 20.02.2019 року, виданої відокремленим структурним підрозділом «Василівський коледж Таврійського державного агротехнологічного університету», ОСОБА_1 є студентом вищезазначеного коледжу, під час навчання у ВСП «Василівський коледж ТДАТУ» проявляє себе сумлінним студентом, має достатній рівень навчання. До виконання громадських доручень ставиться з достатньою відповідальністю. Скромний, стриманий, врівноважений. Серед одногрупників і викладацького колективу користувався повагою та авторитетом, завжди здатний допомогти у вирішенні будь-яких проблем, ініціативний. За період навчання лише мати ОСОБА_7 постійно цікавилася його успіхами у навчанні та поведінкою, завжди була на зв`язку з куратором (а.с.23).

Як вбачається з характеристики виданої КЗ «Василівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №1» Василівської районної ради Запорізької області від 14.02.2019 року, ОСОБА_1 , 2003 року народження, навчався у 9-А класі, мати ОСОБА_8 завжди брала активну участь у шкільному житті сина: відвідувала батьківські збори, постійно телефонувала класному керівникові ОСОБА_9 , щоб дізнатися, як справи ОСОБА_7 у школі. Брала активну участь у житті класного колективу. Учень був забезпечений всім необхідним для навчання, завжди охайний. За час навчання ОСОБА_7 у 5-9-ому класах батько ОСОБА_3 жодного разу не з`являвся до школи, не цікавився навчанням та вихованням сина, з класним керівником ніяких питань, що стосувалися сина, не з`ясовував. Зі слів ОСОБА_2 не бере участі у вихованні сина з народження (а.с.24).

Судом встановлено та не заперечується сторонами,що з народження ОСОБА_1 він постійно проживає з матір`ю ОСОБА_2 .

Згідно довідки №06 від 04.03.2019 року, ОСОБА_2 працює в Василівському районному спортивно-технічному клубі Товариства сприяння обороні України на посаді головного бухгалтера з 23 листопада 2010 року наказ №120 від 23.11.2010 року, працює по даний час (а.с.9) і позитивно характеризується за місцем роботи (а.с.10).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 12.08.2019 року у справі №311/1540/18, задоволений позов ОСОБА_2 , стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину в розмірі 7050,00 грн. (а.с.19-21).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам за виконавчим провадженням №51714043 з примусового виконання виконавчого листа №2-2778 виданого 07.12.2004 року, ОСОБА_3 станом на 18.06.2019 року боргу по аліментам не має, переплата становить 310,30 грн. (а.с.61-62).

Як вбачається з характеристики, складеної головою квартального комітету №1 ОСОБА_10 , на громадянина ОСОБА_3 , 1969 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою з 2006 року. За час проживання в м. Василівка ОСОБА_3 показав себе з позитивної сторони. Ввічливий, доброзичливий, урівноважений. З сусідами стосунки доброзичливі. ОСОБА_3 проживає з громадянською дружиною. Утримує сім`ю, доброзичливий до своїх рідних, гучних скандалів не влаштовує. В побуті роботящий і тактовний. Коли дискредитують людську гідність ОСОБА_3 непомічений (а.с.63).

Згідно довідки КНП «Василівська БЛІЛ» ВРР ЗО від 16.06.2020 року, ОСОБА_3 , 1969 року народження, який мешкає за адресою: м.Василівка, на диспансерному обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с.92).

Відповідно до висновку №03-34/0718 від 04.12.2018 року Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 . Службою у справах дітей Василівської райдержадміністрації Запорізької області розглянуті матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про позбавлення батьківських прав свого батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Відповідач ОСОБА_3 з грудня 2001 року по травень 2003 року проживав разом з ОСОБА_2 без офіційної реєстрації шлюбу в державних органах. Під час спільного проживання відповідача ОСОБА_3 з ОСОБА_2 у них ІНФОРМАЦІЯ_6 народився син ОСОБА_1 . Мати дитини ОСОБА_2 при реєстрації народження сина ОСОБА_7 в органах РАЦС відомості про батька дитини записала відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (зі слів матері). Спільне життя між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не склалося і з травня 2003 року вони стали проживати окремо. Малолітня дитина залишилася проживати з матір`ю ОСОБА_2 . Рішенням Василівського районного суду від 07.12.2004 року відповідача ОСОБА_3 було визнано батьком дитини ОСОБА_4 і з нього було стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. На сьогодні Відповідач ОСОБА_3 згідно з розрахунком заборгованості по аліментам Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області аліменти сплачує, заборгованості немає. Зі слів Позивача ОСОБА_1 Відповідач ОСОБА_3 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина: не цікавиться його життям та навчанням. Неповнолітній ОСОБА_11 фактично не знає батьківської любові та турботи. Відповідно до ч.2 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Проте відповідач свого обов`язку щодо виховання дитини не здійснює: нехтує батьківськими цінностями щодо свого сина і самостійно фактично звільнив себе від батьківських обов`язків щодо сина. Для розгляду даного питання, надання обґрунтованого та всебічно дослідженого письмового висновку про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , вказане питання було винесено на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини при голові райдержадміністрації, яка відбулася 15 липня 2020 року. Відповідач на засідання Комісії з`явився, його думка була заслухана, але він не довів членам комісії чому він належним чином не виконує батьківські обов`язки. Після з`ясування всіх обставин даного питання, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що Відповідач не виховує сина, не переймається його проблемами, не піклується про його життя і здоров`я, не спілкується з сином протягом тривалого часу, члени Комісії з питань захисту прав дитини вирішили підтримати Позивача по справі і шляхом голосування прийняли рішення про доцільність позбавлення батьківських прав

ОСОБА_3 відносно його сина. Виходячи з вищевикладеного, орган опіки та піклування Василівської райдержадміністрації Запорізької області, діючи виключно в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.83-84).

У судовому засіданні за клопотанням сторін були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що він доводиться ОСОБА_7 дідусем, а законному представнику ОСОБА_2 батьком. Відповідача ОСОБА_13 знає як колишнього співмешканця його доньки ОСОБА_2 , у вихованні ОСОБА_7 він ніякої участі не приймав, останній раз бачив ОСОБА_13 коли він привіз ОСОБА_2 із пологового будинку. Його онук ОСОБА_7 йому розповідав, що батько ОСОБА_14 , коли його бачить на вулиці, то одразу прибавляє швидкості на машині та їде. Відповідач ОСОБА_15 з його онуком не спілкується. У нього з онуком довірчі відносини, при цьому ОСОБА_7 ніколи не згадував про батька, та не казав, що хоче з ним спілкуватися. Його донька ОСОБА_2 не перешкоджала відповідачу ОСОБА_16 у спілкуванні з сином, а він в свою чергу ніякої ініціативи не проявляв. Пам`ятає, що відповідач ОСОБА_15 приїздив за місцем їх проживання, але зараз не пам`ятає з якою метою.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що він доводиться хрещеним батьком ОСОБА_7 . Постійно підтримує стосунки з сім`єю ОСОБА_18 . Батько ОСОБА_7 - ОСОБА_19 ніколи не поздоровляв ОСОБА_7 з днем народження та іншими святами. ОСОБА_7 розповідав, що ображений тим, що батько з ним не спілкується, коли зустрічав його не вітався. Мати не перешкоджала спілкуванню дитини з батьком та не заперечувала, щоб ОСОБА_7 підтримував стосунки з батьком, казала, що ОСОБА_7 повинен сам визначитися чи спілкуватися з батьком.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_19 є її другом, спілкуються давно. Син ОСОБА_13 - ОСОБА_7 ходив з її сином в групу до дитячого садка, а потім в школу. Знає, що ОСОБА_5 проживала з відповідачем ОСОБА_21 , завагітніла від нього. Після народження дитини вона на своїй машині возила ОСОБА_3 в с. Високе за місцем проживання ОСОБА_2 , де він намагався побачити сина, стукали у вікна, але ніхто не відчинив. ОСОБА_19 періодично цікавився у неї та її сина життям сина ОСОБА_7 . З приводу спілкування з дитиною нічого повідомити не може.

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснила, що вона проживала з ОСОБА_3 у цивільному шлюбі, та має з ним спільного сина. ОСОБА_19 постійно допомагав ОСОБА_22 фінансово, коли у неї були проблеми. Коли у ОСОБА_14 народився син ОСОБА_7 , її син був дуже засмученим. Один раз ОСОБА_14 скаржився їй, що йому не дають бачити сина ОСОБА_7 , коли останній ще був маленьким. З ОСОБА_7 та його мамою ніколи не спілкувалась, і їй не відомо чи спілкувався ОСОБА_14 з сином ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_3 є її рідним племінником. Суду повідомила, що коли родився ОСОБА_7 , ОСОБА_14 був дуже радий. У неї п`ять племінників, і з усіма вона спілкується. Не знає чому у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не склалося сімейне життя і вони розійшлися, але через деякий час ОСОБА_14 приїздив до неї та скаржився на те, що ОСОБА_2 не бажає записувати дитину на нього. Потім вона стягнула з ОСОБА_13 аліменти, однак до дитини його не пускала. Один раз вони разом з ОСОБА_21 їздили додому до ОСОБА_2 , але вона не відчинила двері.

За клопотанням представника позивача - адвоката Галчанського С.В. в судовому засіданні в порядку ст.234 ЦПК України за згодою позивача ОСОБА_18 , останнього було допитано в якості свідка. Як свідок ОСОБА_1 суду пояснив, що відповідач ОСОБА_3 участі в його утриманні добровільно ніколи не приймав, вихованням та розвитком не займався, ніколи не вітав з днем народження та іншими святами, а зустрівши на вулиці робив вигляд, що не знає його. За все життя відповідач ОСОБА_3 жодного разу з ним не привітався, а привітався вперше в суді. Також пояснив,

що рішення подати позов до батька про позбавлення останнього батьківських прав він прийняв самостійно, без впливу матері, не бажає після досягнення повноліття нести обов`язки щодо батька у випадку непрацездатності останнього, оскільки він на протязі всього життя не приділяв йому уваги і не бажав спілкуватися.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення п.2 ч. 1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу

сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її

нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року (справа 522/541/18) та 16 жовтня 2019 року (справа № 199/2143/17).

В постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року (справа 522/541/18) та 16 жовтня 2019 року (справа № 199/2143/17) в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року (справа № 300/908/17) зазначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

На переконання суду позбавлення батьківських прав без достатніх для цього підстав, суперечить інтересам дитини тому, що у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Таким чином, на думку суду, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до положень ст.81 ч.1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

У судовому засіданні не встановлено та позивачем не надано доказів того, що відповідач умисно та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Заперечуючи проти позову, відповідач ОСОБА_3 зазначив, що з матір`ю сина ОСОБА_2 у нього склалися напружені стосунки, яка заперечувала і перешкоджала йому бачитися з сином, хоча він ніколи не відмовлявся від спілкування із сином і завжди бажав приймати участь у його вихованні.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач в підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідач систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого сина, однак в судовому засіданні так і не було встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідача застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 сплачує аліменти на утримання сина. Незадоволення позивача з розміром аліментів не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні не доведено, що поведінка відповідача ОСОБА_3 відносно сина є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, також не надано

суду доказів в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

З показань допитаних у судовому засіданні свідків також не встановлено, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків та його винну поведінку.

Суд також враховує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Суд критично оцінює висновок за №03-34/0718 від 04.12.2018 року Василівської районної державної адміністрації Запорізької області як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки зазначений висновок не містить об`єктивних обставин або обґрунтувань за яких суд мав би можливість дійти висновку про доцільність (в інтересах неповнолітньої дитини) позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , зроблений без урахування фактичних обставин справи, мотивів, з яких відповідач не виконує покладені на нього батьківські обов`язки, та бажання відповідача зберегти відносини з сином і брати участь в його вихованні, а тому не може бути беззаперечним доказом для підтвердження факту умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, а також застосування до нього такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав. При цьому, суд враховує, що такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України).

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (ч. 3 ст. 171 СК).

У судовому засіданні неповнолітній позивач ОСОБА_1 пояснив, що батько ОСОБА_3 участі в його утриманні добровільно ніколи не приймав, вихованням та розвитком не займався, ніколи не вітав з днем народження та іншими святами, за все життя відповідач ОСОБА_3 жодного разу з ним навіть не привітався. Враховуючи викладене, він не бажає збереження родинних відносин з таким батьком і вважає, що є підстави позбавити його батька батьківських прав.

При вирішенні даної справи суд вважає, що думка дитини, хоча і має важливе значення, однак не може бути вирішальною у даному спорі, враховуючи напружені стосунки між батьками та постійне проживання дитини з матір`ю, а також інші обставини, що характеризують спірні правовідносини, що не виключає можливість непрямого впливу матері на думку дитини.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивачка не надала належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б давали підстави для застосування до відповідача ОСОБА_3 крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітнього сина.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення його батьківських прав.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ухвалою Василівського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2020 року позивача ОСОБА_1 на підставі ст. 136 ЦПК України було звільнено від сплати судового збору.

Приймаючи до уваги, що в задоволенні позову відмовлено, витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. за розгляд справи в суді в порядку ч.6 ст.141 ЦПК України слід віднести за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280- 282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_18 до ОСОБА_3 , третя особа - служба у справах дітей Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. за розгляд справи в суді віднести за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений і підписаний 15 березня 2021 року.

Суддя Василівського районного суду

Запорізької області С.О.Нікандрова