Справа № 149/2502/20
Провадження №2/149/56/21
Номер рядка звіту 71
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.03.2021 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Павлюк О. О.,

за участі секретаря Поліщук Г. О.

позивача: ОСОБА_1 ,

законного представника позивача: ОСОБА_2

представника позивача: адвоката Зайця Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , законний представник позивача - ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Хмільницької міської ради про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивач є донькою ОСОБА_3 , який ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо її виховання. Після розлучення батьків відповідач жодним чином не цікавиться життям позивача, уникає спілкування з нею та не сплачує аліменти на її утримання, що спричиняє їй сильні душевні хвилювання. За таких обставин позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо неї.

Ухвалою суду від 24.12.2020 у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

02.02.2021 ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

Позивач, її представник та законний представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні 19.02.2021 позовні вимоги не визнав, оскільки не вбачає підстав для позбавлення його батьківських прав. Водночас він зазначив, що дійсно не сплачує аліменти на утримання доньки ОСОБА_1 , тривалий час не спілкується з нею, не цікавиться її життям.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Хмільницької міської ради в судовому засіданні 19.02.2021 позовні вимоги підтримала та зазначила про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки ОСОБА_1 .

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (копія на а.с. 8) підтверджено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (копія на а.с. 9) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано 21.01.2008.

Відповідно до довідки голови вуличного комітету № 07-21/649 від 21.07.2020 (а.с. 10), ОСОБА_3 не бере участі у вихованні своєї доньки ОСОБА_1 .

Згідно довідки сімейного лікаря від 21.07.2020 (а.с.12), батько ОСОБА_1 не цікавиться станом її здоров`я та жодного разу не відвідав з нею сімейного лікаря.

Відповідно до довідки НВК "Загальноосвітня школа І-ІІІ ст. - дошкільний навчальний заклад" с. Кушелівка № 19 від 15.07.2020 (а.с. 13), батько ОСОБА_1 жодного разу не поцікавився навчанням своєї доньки.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 11), в ОСОБА_3 наявна заборгованість зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_1 за період з 01.09.2019 по 01.10.2020 в розмірі 42693, 56 грн.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні повідомила, що відповідач не цікавиться життям доньки, не відвідує її, не бере участі в її вихованні та взагалі не спілкується з нею.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила, що ОСОБА_3 , після розірвання шлюбу з матір`ю позивача, не спілкується з донькою, не відвідує її, навіть на свята та взагалі ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно доньки.

Рішенням Виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 53 від 21.01.2021 було вирішено надати висновок (а.с. 37-40), яким визнано доцільним позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирішуючи даний спір суд керується наступними нормами.

Відповідно Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789 ХІІ) (далі - Конвенція) дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч. 1 ст. 18 Конвенції).

За змістом ч.ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

В абзаці 2 п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини (стаття 166 СК України).

Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей (ч.ч. 1, 4 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Приймаючи до уваги встановлені обставини, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження, оскільки судом встановлено, і відповідачем не заперечувалося, що він не піклується про фізичний і духовний розвиток позивача, її навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач тривалий час не сплачує аліменти, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не спілкуються з донькою, навіть на свята; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про ухилення відповідача від виховання доньки та свідомого нехтування ним своїми обов`язками.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини справи, а також висновок виконкому Хмільницької міської ради про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_1 як виключної міри, спричиненої тривалим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

При цьому суд роз`яснює відповідачу зміст ч. 1 ст. 169 СК України, якою визначено, що батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі ст.ст. 7, 19, 150, 155, 164 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 76-81, 263-265, 273, 353, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.03.2021 року.

Суддя Павлюк О. О.