Справа №: 671/1933/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої судді Павлової А.С.,

за участі секретаря судового засідання Козак Г.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

09 грудня 2020 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 04.05.2012.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір).

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п. 2.1.2.3, п. 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

При укладенні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно з якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Одночасно, пунктом 1.3.2.3 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах Договору та в межах кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим, станом на 28.10.2020 має заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 45000 грн.

У зв`язку з наведеним, позивач просив стягнути з відповідача вищевказану заборгованість та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Від представника відповідача 10.02.2021 до суду надійшов відзив на позов, в якому він проти позовної заяви заперечив. Вважає доводи позовної заяви необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначив, що відповідач протягом усього періоду користування кредитними послугами АТ КБ «ПриватБанк», проявляв себе як доброчесний платник, починаючи з 2012 року дотримувався своїх зобов`язань і здійснював покриття заборгованості в межах своїх фінансових можливостей. Наразі у відповідача виникла складна ситуація, яка в тому числі, погіршена у зв`язку із запровадженням карантину. Однак, відповідач продовжує виконувати свої зобов`язання по кредиту. Так, 28.12.2020, 07.01.2021 і 27.01.2021 (після подання позовної заяви) відповідачем було зараховано кошти на кредитний рахунок у розмірі 7500,00 грн., таким чином, згідно виписки по картці відповідача заборгованість перед позивачем складає 37500,00 грн.

Також, посилаючись на п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» представник зазначив, що з 01.03.2020 відповідачу не мають нараховуватись відсотки за прострочення кредитного зобов`язання. Однак, позивач регулярно списував з рахунку відповідача штрафні санкції за прострочення кредитного зобов`язання. Отже, сума боргу в розмірі 45000 грн. не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки частина сплаченої відповідачем заборгованості була протиправно зарахована позивачем на покриття штрафних санкцій.

У відзиві також зазначив, що відповідач не підписував і не отримував примірник Умов та правил надання банківських послуг, відповідно положення останніх не можуть поширюватись на правовідносини позивача і відповідача, адже вони не є складовою кредитного договору.

ОСОБА_2 вважає, що усі суми переказів з боку відповідача мають бути зараховані на погашення основного грошового зобов`язання тіла кредиту.

09.03.2021 від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник Банку зазначив, що Умови та Правила є публічною офертою, що містять умови та правила надання банківських послуг у Банку. В даному випадку, зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах. З моменту оформлення кредитного договору пройшло 8 років, позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився. Із розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник неодноразово порушував зобов`язання за договором, а починаючи з січня 2020 року не зникає прострочена заборгованість, та йому нараховувались відсотки за користування кредитними коштами передбачені умовами та правилами надання банківських послуг. Звернув увагу, що Банком не заявлено вимог про стягнення неустойки, відсотків, тому заперечення відповідача з цього приводу не повинні прийматись судом до уваги. Також представник позивача зазначив, що посилання відповідача у відзиві на Закон України «Про споживче кредитування» є безпідставним, адже на момент укладення кредитного договору № б/н від 04.05.2012 вказаного Закону не існувало.

03.03.2021 від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому представник зазначив, що зупинення нарахування будь-яких відсотків та інших штрафних платежів мало відбутися автоматично в силу дії імперативної норми п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування». Вказав, що посилання позивача на неможливість застосування положень зазначеного вище закону до правовідносин між сторонами по справі є помилковим, адже відповідно до п. 2 дія цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені після набрання чинності цим Законом, крім пункту 6 цього розділу, дія якого поширюється на всі договори про споживчий кредит. Відповідно до виписки по рахунку відповідача заборгованість за спірним кредитним зобов`язанням виникла 28.06.2018, тобто вже після набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016, тому саме цим законом мають врегульовуватись питання, пов`язані із стягненням заборгованості по спірному кредитному зобов`язанню. На доводи позивача про те, що відповідач здійснював регулярні платежі за основним тілом кредиту, відсотками та штрафними санкціями, а отже визнавав положення Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, представник відповідача зазначив, що відповідач здійснював перерахування коштів на власний рахунок, але вже сама банківська установа (позивач) робила на власний розсуд розподіл зарахування таких коштів. Відповідач не міг контролювати рішення Банку щодо зарахування його платежів у рахунок погашення штрафних платежів або неустойки замість погашення основного тіла заборгованості або зарахування на дебетову частину рахунку.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник банку разом з позовом подав клопотання про розгляд справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін і клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому вказав, що необхідні докази є в матеріалах справи, і позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.

Також представник Банку заявив клопотання про огляд доказів за їх місцезнаходженням (огляд веб-сайту).

Крім того, у відповіді на відзив представник ОСОБА_3 вказувала, що Банком буде підготовлено та направлено до суду уточнену позовну заяву із урахуванням погашень заборгованості, здійснених відповідачем після дати подачі позовної заяви. Однак, станом на 15.03.2021 будь-яких уточнень (нових заяв чи клопотань) до суду від позивача не надходило.

10.02.2021 представник відповідача разом із відзивом подав клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Крім цього, уточнив поштову адресу відповідача.

15.03.2021 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника. Позицію, викладену у відзиві та запереченні підтримали у повному обсязі.

ІІІ. Процесуальні дії суду по справі.

Ухвалою від 12.01.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Відмовлено у задоволенні клопотання позивача про огляд веб-сайту. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Перше судове засідання призначено на 15.02.2021.

15.02.2021 суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представників сторін про відкладення судового засідання та проведення судового розгляду в режимі відеоконференцзв`язку. Судовий розгляд відкладено на 15.03.2021.

15.03.2021 представник позивача, відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені у встановленому ЦПК України порядку.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши докази та наявні у справі матеріали, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Так, судом встановлено, що 04 травня 2012 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до позивача з заявою, виявивши бажання укласти договір про надання банківських послуг.

Факт звернення відповідача до Банку підтверджується наданою позивачем копією анкети-заяви і копією паспорта ОСОБА_1 та визнається сторонами (а.с. 20, 45).

Відповідно до довідок, АТ КБ «ПриватБанк» за укладеним між сторонами кредитним договором відповідачу було видано кредитні картки, остання строком дії до квітня 2021 року, та встановлено кредитний ліміт в сумі 2000 грн., який 02.10.2018 було збільшено до 50000 грн. (а.с. 18-19).

Як вбачається з наданої позивачем виписки по рахунку відповідача, з 19.03.2013 останній користувався виданою йому карткою, використовував кошти позивача, вносив в Банк кошти на погашення кредитної заборгованості (а.с. 52-86).

Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 28.10.2020 ОСОБА_1 має заборгованість за простроченим тілом кредиту в сумі 45000 грн. (а.с. 16-17).

Відповідно до виписок по картці ОСОБА_1 від 04.02.2021, відповідач після пред`явлення позовної заяви, а саме: 28.12.2020, 07.01.2021 та 27.01.2021 переказав кошти на кредитний рахунок на загальну суму 7500 грн. (а.с. 109-110).

V. Мотивована оцінка аргументів сторін, докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Позивачем було надано суду в якості доказів витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять дати та підпису позичальника, внаслідок чого неможливо перевірити, станом на який час вони діяли і чи саме на таких умовах відповідач погоджувався отримати кредит в позивача.

Суд звертає увагу на позицію відповідача, який категорично заперечує свою обізнаність з Тарифами обслуговування кредитної картки «Універсальна» та з Умовами та правилами надання банківських послуг.

В постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17-ц Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

В підписаній відповідачем 04.05.2012 адресованій Банку анкеті - заяві не міститься жодних умов щодо порядку (строків) виконання зобов`язань, відсоткової ставки, неустойки, яка може бути застосована банком в разі порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, а надані позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитної картки «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можна вважати частиною укладеного між сторонами кредитного договору за недоведеністю цієї обставини.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що сторонами не було погоджено розміру відсотків, нарахування пені та штрафу в разі несвоєчасного погашення кредиту.

Позивач просить стягнути з відповідача прострочене тіло кредиту, яке станом на 28.10.2020 становить 45000 грн.

З наявних у справі розрахунків заборгованості станом на 30.06.2019 та 28.10.2020 (а.с. 8-15, 16-17) вбачається, що відповідач витратив кредитні кошти Банку на загальну суму 440796,55 грн. Дана інформація відображена у стовпчику № 3.

Крім того, з вищевказаних розрахунків заборгованості, а також розрахунку заборгованості станом на 31.05.2015 (а.с. 6-7) слідує, що загальна сума витрачених відповідачем кредитних коштів позивача становить 442303,66 грн. (440796,55 грн. + 1507,11 грн.).

Також судом встановлено, що сума внесених ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості за кредитом становить 459705,46 грн. (із врахуванням 7500 грн., які були зараховані відповідачем після пред`явлення позову). Вказане підтверджується дослідженими судом доказами, що містяться в справі (а.с. 6-17, 52-86, 108-111).

Отже, за недоведеності погоджених сторонами умов кредитного договору (зокрема, щодо процентної ставки та можливості її підвищення, а також порядку та строків виконання позичальником своїх зобов`язань) можна прийти до висновку, що ОСОБА_1 повернуто Банку фактично отримані ним кредитні кошти, а тому заборгованість у відповідача відсутня, що є підставою для відмови у позові через недоведеність такого.

Згідно положень статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

VI. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зі змісту ст.ст. 626, 628 ЦК України слідує, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно зі ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»), тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, як і Тарифи, наявні в матеріалах даної справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.05.2012 шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді всі умови договору, зокрема, щодо процентної ставки, можливості її збільшення, порядку виконання зобов`язань позичальником, в тому числі строків внесення відповідних платежів, як і наслідків прострочення внесення коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок позивача з доказування розміру належної до стягнення з відповідача суми заборгованості за простроченим тілом кредиту залишився не виконаним. При цьому, суд враховує, що, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

VII. Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви до суду, в сумі 2102 грн.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, на позивача на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України покладаються всі понесені ним судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263, 354 ЦПК України, ст.ст. 207, 526, 626, 628, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга подається до Хмельницького апеляційного суду через Волочиський районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду після завершення карантину.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, адреса для листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2021 року.

Суддя: