Справа № 308/3107/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області:

під головуванням судді Іванова А.П.,

за участі секретаря Боти О.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Тягура І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконно винесеними рішеннями та протиправною тривалою бездіяльністю прокуратури Закарпатської області,

встановив:

26 березня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, в якому просила суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень компенсації моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень та бездіяльністю посадових осіб органу державної влади при здійсненні своїх повноважень та 170028 (сто сімдесят тисяч двадцять вісім) гривень компенсації моральної шкоди згідно з висновком судово-психологічної експертизи, що разом становить 220028 (двісті двадцять тисяч двадцять вісім) гривень, шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23 травня 2007 року прокуратурою Закарпатської області було порушено кримінальну справу, за наслідками якої їй було пред`явлено обвинувачення за ч. 5 ст. 191, ч. ч. 1,2 ст. 209, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд. 02 квітня 2008 року вказана кримінальна справа з обвинувальним висновком була скерована до суду. За наслідками судового розгляду вказаної кримінальної справи остання була повернута судом для проведення додаткового розслідування. В ході проведення додаткового розслідування нею неодноразово подавались передбачені КПК України клопотання. За наслідками розгляду її клопотання від 03 серпня 2015 року прокурором відділу прокуратури області ОСОБА_3 05 серпня 2015 року винесено постанову про відмову у задоволенні її клопотання про скасування незаконних постанов слідчого Кузана В.В., постановлених останнім протягом 2007-2008 років, з тих підстав, що правами підозрюваного, обвинуваченого (ст. 42 КПК України, ст. 220 КПК України розгляд клопотань під час досудового розслідування) вона не користується. Це при тому, що досудове розслідування було зупинено. Згодом 10 серпня 2015 року кримінальне провадження за ч. 5 ст. 191, ч. ч. 1,2 ст. 209, ч. 1 ст. 222, ч. 2 ст. 366 КК України було закрито за п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України - невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. У вказаній постанові зазначено, що 06 березня 2008 року їй пред`явлено обвинувачення та обрано запобіжний захід. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження про обвинувачення її у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочину тривало 14 місяців. Вона вважає, що саме прокурор ОСОБА_3 грубо порушив її право на захист.

Згодом 18 вересня 2015 року було розпочате досудове розслідування за ч. 1 ст. 374 КК України, відомості про яке було внесено до ЄРДР за №0000233 за вчинення іншого грубого порушення права обвинуваченого на захист, до якого 25 вересня 2019 року її було залучено в якості потерпілої. Незважаючи на достатність зібраних доказів для повідомлення про підозру прокурору ОСОБА_3 кримінальне провадження №0000233 було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях особи складу кримінального правопорушення постановою слідчого від 29 грудня 2015 року. Постановою процесуального керівника вказану постанову було скасовано. Згодом 29 грудня 2016 року, 30 червня 2016 року, 30 листопада 2016 року, 31 січня 2017 року, провадження у кримінальному провадженню №0000233 закривалось, але за її скаргами постанови про закриття скасовувались. За її заявами внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 365 КК України №0000067 та за ч. 1 ст. 366 КК України №000068, які надалі об`єднані в одне провадження з первісним провадженням №0000233. В рамках даного кримінального провадження проведено судово-психологічну експертизу. Потім кримінальне провадження №0000233 знову закривалось відповідними постановами слідчих від 09 серпня 2017 року, від 27 листопада 2018 року, від 31 травня 2019 року, від 13 листопада 2019 року та за її скаргами такі постанови про закриття кримінального провадження були скасовані.

Позивачка вважає, що неправомірними діями прокурора ОСОБА_3., порушенням її права на захист їй заподіяно моральну шкоду, розмір якої у 170028 гривень, підтверджений висновком судово-психологічної експертизи. Крім того, вважає, що тривале розслідування кримінального провадження №0000233, неодноразове закриття цього кримінального провадження з наступним скасуванням постанов за її скаргами, необхідність неодноразового звернення до суду зі скаргами на незаконні постанови про закриття кримінального провадження, призвело до того, що вона з вини прокуратури втратила відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено її психологічне благополуччя, внаслідок чого їй заподіяна моральна шкода у 50000 гривень. Зазначені суми моральної шкоди позивачка просить стягнути на свою користь з відповідачів.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Представники Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України позов не визнали в повному обсязі та заперечували проти його задоволення.

Суд, вислухавши позивачку, представників відповідачів, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановою прокурора Закарпатської області від 26 січня 2015 року (а.с. 41-42) відділу прокуратури Закарпатської області доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001332 за ч. 5 ст. 191, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 222, ст. 366 КК України щодо ОСОБА_1 за фактами привласнення шляхом зловживання службовим становищем, службового підроблення, шахрайства, легалізації доходів, одержаних злочинним шляхом.

Постановою слідчого прокуратури від 19 травня 2015 року (а.с. 43-44) кримінальне провадження №0001332 зупинено.

Із клопотання від 03 серпня 2015 року (а.с. 45-46) видно, що ОСОБА_1 просила прокурора Закарпатської області скасувати всі незаконні та необґрунтовані постанови слідчого, що виносились у 2007-2008 роках під час проведення досудового розслідування кримінальної справи №9706407.

Із постанови про розгляд клопотання під час досудового розслідування від 05 серпня 2015 року (а.с. 47-48) видно, що прокурор ОСОБА_3 відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування незаконних та необґрунтованих постанов з тих підстав, що ОСОБА_1 не має статусу підозрюваної і тому не користується правами, визначеними у ст. ст. 42, 200 КПК України.

Так, згідно з пам`ятки про процесуальні права та обов`язки потерпілої ОСОБА_1 від 25 вересня 2019 року (а.с. 11-12) позивачку визнано потерпілою у кримінальному провадженні.

Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 серпня 2016 року (а.с. 38-40), 30 серпня 2017 року (а.с. 13-15), від 20 березня 2019 року (а.с. 16-19), від 20 вересня 2019 року (а.с. 20-30) постанови слідчих про закриття кримінального провадження №0000233 скасовувались.

Згідно з відповідей прокурора Закарпатської області від 19 квітня 2017 року (а.с. 49-50) та від 29 травня 2017 року (а.с. 51) видно, що ОСОБА_1 04 квітня 2017 року та 23 травня 2017 року була на особистому прийомі прокурора області, де піднімала питання про затягування досудового розслідування кримінального провадження №0001332 та про необхідність повідомлення про підозру у вказаному кримінальному провадження прокурору ОСОБА_3, однак було прийнято рішення про відмову і роз`яснено ОСОБА_1 можливість судового оскарження.

Зі скарги від 03 жовтня 2017 року (а.с. 52-57) видно, що ОСОБА_1 зверталась до прокурора Закарпатської області з вимогою провести усі необхідні процесуальні дії у кримінальному провадженні №0000233 в розумні строки та повідомити прокурору ОСОБА_3 про підозру у вказаному кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, вжити заходів для забезпечення цивільного позову.

Із відповіді прокурора Закарпатської області від 14 грудня 2018 року (а.с. 58) видно, що скарга ОСОБА_1 від 10 грудня 2018 року розглянута та повідомлено, що кримінальне провадження №0000233 від 18 вересня 2015 року щодо ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення в його діях.

Постановою заступника Генерального прокурора України від 03 травня 2019 року (а.с. 31-32) скасовано постанову прокурора регіональної прокуратури Закарпатської області про визначення підслідності кримінального провадження №0000233 за територіальним управлінням Державного бюро розслідувань у місті Львові та направлено для організації подальшого досудового розслідування до прокуратури Закарпатської області (а.с. 33-34).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 25 квітня 2016 року (а.с. 35-37) скасовано постанову слідчого від 29 лютого 2016 року про закриття кримінального провадження №0000233.

Із висновку судово-психологічної експертизи за матеріалами кримінального провадження №0000233 (а.с. 59-72) видно, що суб`єктивне сприйняття підекспертною вчинення прокурором Закарпатської області ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених за ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, відомості про які внесено до ЄРДР за №0000233 від 18 вересня 2015 року, в комплексі інших негативних факторів є психотравмуючою для ОСОБА_1 і такою, внаслідок якої ОСОБА_1 завдані психологічні страждання як основа правового поняття моральної шкоди. Однак встановлення причинного зв`язку між моральними стражданнями ОСОБА_1 і діями ОСОБА_3 неможливе через те, що першочергово має бути встановлений судом факт вини особи в інкримінованому йому діянні.

Орієнтовно-рекомендований розмір компенсації за завдані ОСОБА_1 страждання може бути більш точно визначений після встановлення судом наявності скоєного правопорушення та визначення ступеня вини сторін і, виходячи з кількісного еквіваленту мінімальних заробітних плат, може становити від 0 до 36 мінімальних заробітних плат в Україні на момент винесення рішення судом.

Згідно зі ст. 56 Конституції України за рахунок держави відшкодовується моральна шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Позивачка в своєму позові посилається на ст. 1174 ЦК України, згідно з якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Суд вважає таке посилання безпідставним, оскільки в даному випадку для відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокуратури діє спеціальна норма, а саме ч. 6 ст. 1176 ЦК України, згідно з якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках учинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст. 1176 ЦК, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Так, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування моральної шкоди, завданої іншою незаконною дією або бездіяльністю чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними та вина заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 1-1 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення інших незаконних процесуальних дій, що обмежують права громадян.

В даному випадку щодо вимоги про відшкодування 170028 гривень судом встановлено та підтверджено експертизою, що ОСОБА_1 завдані психологічні страждання, однак для задоволення вказаної вимоги потрібно встановити вину прокурора ОСОБА_3 , ступінь вини останнього, оскільки від вказаного залежить розмір відшкодування (згідно з висновку експерта залежно від ступеня вини розмір відшкодування може становити від 0 до 36 МЗП), а також причинний зв`язок між його діями і заподіяною шкодою. Вина особи у вчиненні кримінального правопорушення доводиться або обвинувальним вироком суду, або ухвалою суду про закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Натомість в судовому засіданні встановлено, що вирок чи ухвала суду, якими прокурора ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України, судами не виносились. Зворотнє позивачкою не доведено. Суд вважає, що право на відшкодування спричиненої позивачці моральної шкоди виникне тільки після визнання винним прокурора ОСОБА_3 у скоєнні злочинів передбачених ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України відповідним судовим рішенням. Наразі умови для стягнення з держави на користь ОСОБА_1 розміру моральної шкоди відсутні. Сам розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 , визначений експертом орієнтовно, і може бути встановлений тільки після прийняття відповідного судового рішення; сума, яку просить стягнути ОСОБА_1 нею не обґрунтована: не доведено, що підлягає стягненню сума у 36 МЗП, а не в іншому розмірі від 0 до 36 МЗП як вказано в експертному висновку. Тому у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 170028 гривень компенсації моральної шкоди згідно з висновку судово-психологічної експертизи слід відмовити.

Щодо вимоги про відшкодування 50000 гривень компенсації моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень та бездіяльністю посадових осіб органу державної влади при здійсненні своїх повноважень. Передусім розмір моральної шкоди у 50000 гривень позивачка обґрунтовує тим, що була вимушена протягом тривалого часу звертатись до суду із заявами про скасування незаконно прийнятих рішень, що вона з вини прокурора позбавлена почуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено психологічне благополуччя. В свою чергу, моральна шкода це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. На думку суду, не кожне переживання, хвилювання є стражданням. Страждання - це відчуття сильного фізичного болю, глибоких душевних мук, а не будь-яка негативна емоція. Саме через страждання фізичної особи визначається поняття моральної шкоди. Тому страждання, його характер та глибину, потрібно доводити, щоб довести моральну шкоду. Однак позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона зазнала моральних страждань. Не доведено характер та глибину страждань, а відтак неможливо встановити чи зазнала вона моральних страждань з цього приводу, чи спричинено їй моральну шкоду, та відповідно неможливо визначити розмір моральної шкоди.

Позивачка стверджує, що тривалими і незаконними діями прокуратура заподіяно їй як потерпілій моральну шкоду. Судом встановлено, що з 18 вересня 2015 року триває досудове розслідування кримінального провадження №0000233 за заявою потерпілої ОСОБА_1 про вчинення прокурором ОСОБА_3 злочинів за ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 365, ч. 1 ст. 366 КК України. У вказаному кримінальному провадженні неодноразово різними слідчими приймалось рішення про закриття кримінального провадження; за скаргами ОСОБА_1 , яка була незгодна з прийнятими рішеннями, постанови про закриття скасовувались, а досудове розслідування поновлювалося. На думку суду, скасування слідчими суддями за скаргами ОСОБА_1 постанов про закриття кримінального провадження не є безумовним доказом неправомірності прийнятих рішень. Крім того, в резолютивних частинах судових рішень, наданих позивачкою, відсутні твердження про те, що слідчий чи прокурор допустили незаконні дії чи незаконну бездіяльність. Позивачка при розгляді справи повинна довести протиправність рішень, дій чи бездіяльності прокуратури, надавши відповідні докази, адже суд при розгляді цивільної справи позбавлений можливості надавати оцінку рішенням суддів, прийнятих у кримінальному провадженні. Отже, встановити протиправність поведінки прокуратури, без встановлення конкретних винних осіб, без визначення того, які конкретно рішення незаконні, в чому полягає незаконність діянь прокурора, під час розгляду цієї справи, на підставі наданих доказів, неможливо. Таким чином позивачкою не доведено заподіяння їй прокуратурою Закарпатської області моральної шкоди у 50000 гривень, не доведено, що прокуратура порушила закон під час досудового розслідування кримінального провадження №0000233, відповідно суд не може встановити безпосередній причинний зв`язок між заподіяною шкодою і порушенням, а тому у задоволенні позову в частині стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 50000 гривень компенсації моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень та бездіяльністю посадових осіб органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. 56 Конституції України, п. 1-1 ч. 1 ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. ст. 1167, 1174, 1176 ЦК України, суд

постановив:

Позов ОСОБА_1 до Закарпатської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень компенсації моральної шкоди, завданої прийняттям незаконних рішень та бездіяльністю посадових осіб органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, та 170028 (сто сімдесяти тисяч двадцяти восьми) гривень компенсації моральної шкоди згідно з висновку судово-психологічної експертизи, що разом становить 220028 (двісті двадцять тисяч двадцять вісім) гривень, шляхом списання цієї суми з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов