П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року місто Київ

справа № 760/32810/19

апеляційне провадження № 22-ц/824/599/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на рішення Святошинського районного суду міста Києва у складі судді Войтенко Ю.В. від 29 вересня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, посилаючись на те, що вона була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_1 з 25 квітня 1989 року по 20 вересня 2019 року. Вказану квартиру заявниця з членами своєї родини отримала 23 вересня 1995 року, як сім`я, в складі: ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (колишній чоловік), ОСОБА_1 (дружина) та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті чоловіка, між заявницею та її донькою існували сімейні стосунки. Всі питання життя сім`ї вирішувались спільно, донька часто та тривало хворіла. Після другого одруження, 6 вересня 2019 року заявниця отримала службове житло від організації де працювала.

З 20 вересня 2019 року ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично подовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_1 разом із донькою та чоловіком. Вказана обставина викликана тим, що отримана квартира непридатна до проживання.

Після смерті доньки, заявниця продовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_1 , проте наразі не може зареєструвати своє місце проживання у вказаній квартирі.

З метою подальшого звернення до органу реєстрації місця проживання з вимогою реєстрації місця проживання у зазначеній квартирі, ОСОБА_1 просила суд встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 в період з 25 квітня 1989 року по 4 листопада 2019 року.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 в період з 25 квітня 1989 року по 4 листопада 2019 року.

У поданій апеляційній скарзі Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. Скаржник зазначає, що заявницею не було надано суду належних доказів постійного проживання в квартирі АДРЕСА_1 , доказів тривалої хвороби ОСОБА_3 та необхідності стороннього догляду; згідно ордеру від 6 вересня 2019 року № 532 на право зайняття службового жилого приміщення заявниці та члену її сім`ї (чоловік ОСОБА_4 ) надано однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 , а тому зареєструвавшись у цій квартирі ОСОБА_1 самостійно визначила за собою право на вказане житло та проживання з її чоловіком у ній, при цьому необхідність проведення ремонту в квартирі ні на що не впливає; за особою не може бути визнано право користування жилим приміщенням, якщо вона зберігає право користування жилою площею в іншому жилому приміщенні; встановлення факту проживання ОСОБА_1 з померлою ОСОБА_3 однією сім`єю за певною адресою не породжує правових наслідків для заявниці, оскільки її зареєстрованим місцем проживання є саме квартира АДРЕСА_4 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Представник Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації - Федорчук Х.В. в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Жевтневої районної ради народних депутатів від 20 липня 1995 року № 778видано ордер на жиле приміщення № 117283 згідно з яким ОСОБА_2 з сім`єю у складі трьох осіб ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_3 - донька) надано право на зайняття ізольованої квартири АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 , наймачем вказаної квартири стала ОСОБА_1 .

Згідно з ордером № 532, виданого на підставі розпорядження Святошинської районної державної адміністрації № 599 від 3 вересня 2019 року, ОСОБА_1 , сім'я якої складається з двох осіб, на час роботи на посаді робітника з комплексного прибирання ЖЕД № 2 надано службове приміщення у вигляді ізольованої квартири АДРЕСА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 5 листопада 2019 року. Згідно довідки від 5 листопада 2019 року причиною смерті була хронічна ішемічна хвороба серця.

ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 з 25 квітня 1989 року до 20 вересня 2019 року. З 20 вересня 2019 року зареєстрованим місцем проживання є квартира АДРЕСА_4 .

Місце проживання доньки заявниці було зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 з 22 травня 2001 року по день смерті.

Ухвалюючи рішення про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив із того, що заявницею доведено факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_3 в період з 25 квітня 1989 року по 4 листопада 2019 року.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (стаття 293 ЦПК України).

Пунктом 5 частини 2 статі 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Глава 6 Розділу 4 ЦПК України, а також постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 (зі змінами, внесеними постановою від 25 травня 1998 року № 15) "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" розкриває зміст судової діяльності з розгляду справ даної категорії.

Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Разом з цим, у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти ніж зазначені у статті 315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи

майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статі 315 ЦПК України).

Згідно зі статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено мету встановлення такого факту та причина неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, а також докази, що підтверджують факт.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" судам також роз`яснено, що для розгляду в порядку окремого провадження не може бути прийнята заява про встановлення факту родинних відносин, якщо заявник порушує справу з метою підтвердити в наступному своє право на жиле приміщення або на обмін жилого приміщення. У разі відмови в задоволенні вимог про визнання права на жилу площу або на обмін жилого приміщення, заінтересована особа має право звернутися до суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи убачається, що встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 у певний період необхідно їй для подальшої реєстрації свого місця проживання в зазначеній квартирі.

Колегія суддів вважає, що оскільки з 20 вересня 2019 року ОСОБА_3 знята з реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , то у даному випадку наявний спір про право, зокрема щодо права користування цією квартирою.

З огляду на викладене, суд першої інстанції не дотримався порядку розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, визначеного процесуальним законом, не перевірив наявності спору про право, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України, якщо під час розгляду справи за заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, буде виявлено спір про право суд залишає таку заяву без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення заяви через порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового рішення про залишення заяви без розгляду.

При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що заявниця не позбавлена права звернутися до суду в порядку позовного провадження з вимогою про встановлення даного факту одночасно з вимогами про визнання права користування квартирою.

Керуючись статтями 294, 367, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, заінтересована особа: відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: