Апеляційне провадження № 22-ц/824/3718/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року м. Київ

Унікальний номер 758/7198/18

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Поліщук Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»,

на рішення Подільського районного суду м. Києва, ухваленого 28 вересня 2020 року в приміщенні суду під головуванням судді Васильченка О.В,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», третя особа - ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 20.08.2017 на 239 км + 100 м. а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя відбулась ДТП за участю ТЗ Fiat Scudo, р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та ТЗ Renault Koleos, р/н НОМЕР_2 , який належить їй на праві приватної власності.

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.11.2017 винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за Полісом ОСЦПВВНТЗ АК/0491712 виданим ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Листом від 06.02.2018 року відповідач відмовив їй у виплаті страхового відшкодування, оскільки водій ОСОБА_2 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Fiat Scudo, р/н НОМЕР_1 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу ОСЦППВНТЗ № АК/0491712.

З огляду на викладене, просила стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на свою користь страхове відшкодування у розмірі 99 000 грн. 00 коп.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 99 000,00 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не врахував положень Митного кодексу України, згідно з якими тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну для їх особистих потреб. А тому, керування транспортним засобом, який заподіяв шкоду не власником, а іншою особою ОСОБА_2 виключає обов`язок страховика відшкодовувати шкоду.

Вважає, що судом не надано оцінки доказам, наявним у матеріалах справи, оскільки настання страхового випадку не відбулося.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 березня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 20.08.2017 року на 239 км + 100 м. а/д Бориспіль-Дніпро-Запоріжжя відбулась ДТП за участю ТЗ Fiat Scudo, р/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та ТЗ Renault Koleos, р/н НОМЕР_2 , що підтверджено Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.11.2017 року (ас. 5).

В результаті зазначеної ДТП було пошкоджено ТЗ Renault Koleos, р/н НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (ас. 36).

Постановою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02.11.2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1166 ЦПК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 станом на 20.08.2017 року була застрахована у ПрАТ «Українська-пожежно-страхова компанія» за Полісом ОСЦПВВНТЗ № АК/0491712 з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну у розмірі 100 000,00 грн., франшиза за полісом.

Відповідно до Висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 120 від 06.09.2017 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Renault Koleos, р/н НОМЕР_2 складає величину 140 809,53 грн, з яких 131 775,54 грн - вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу; 9 033,99 грн. - втрата товарної вартості (ас. 9-12).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Користуючись своїм правом та керуючись положеннями ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Листом від 06.02.2018 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування позивачеві, оскільки водій ОСОБА_2 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Fiat Scudo, р/н НОМЕР_1 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу ОСЦППВНТЗ № АК/0491712.

Відмовляючи у виплаті страхового відшкодування, відповідач посилається на лист Вінницької митниці ДФС від 25.01.2018 року, відповідно до якого ТЗ Fiat Scudo, р/н НОМЕР_1 ввезений на митну територію України у митному режимі «Тимчасове ввезення на строк до одного року» з метою особистого користування громадянином Республіки Молдова ОСОБА_3 , а тому, водій ОСОБА_2 на час настання ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Fiat Scudo, р/н НОМЕР_1 , у зв`язку з чим не є особою, відповідальність якої застрахована згідно полісу ОСЦППВНТЗ № АК/0491712.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відшкодовувати шкоду завдану внаслідок ДТП має не відповідач, а безпосередньо водій забезпеченого транспортного засобу, який неправомірно використовував транспортний засіб у власних цілях без права його використання, не заслуговують на увагу та є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Таким чином, у випадку наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документу на цей транспортний засіб, законність його володіння таким транспортним засобом презюмується.

Матеріали справи не містять доказів притягнення водія ОСОБА_2 за керування транспортним засобом без документів, визначених п. 2.1. ПДР України.

Тобто, стороною відповідача не надано належних і допустимих, у розумінні ст.ст. 77 - 80 ЦПК України, доказів того, що володіння транспортним засобом Fiat Scudo, р/н НОМЕР_1 було незаконним.

Окрім цього, колегія суддів відхиляє і доводи апеляційної скарги щодо використання застрахованого автомобіля з порушення Митного кодексу України, оскільки порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин.

До відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у своїй Постанові від 08.04.2019 року у справі № 910/14693/17.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Необхідною умовою для виникнення обов`язку страховика здійснити страхову виплату за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власнику наземного транспортного засобу є настання страхового випадку, внаслідок якого спричинено шкоду третім особам під час ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, під керуванням власника або особи, яка на законних підставах володіє ним та має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Таким чином, враховуючи те, що транспортний засіб ОСОБА_1 було пошкоджено в дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність забезпеченого транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо задоволення позову законним та обґрунтованими.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку. Рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Враховуючи, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, понесені відповідачем судові витрати компенсації, в силу ст. 141 ЦПК України, не підлягають.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.Києва від 28 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач

Судді: