Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/59/21
Провадження № 2/499/168/21
У Х В А Л А

про відмову у поновленні строку подання зустрічної позовної заяви

та повернення зустрічної позовної заяви

10 березня 2021 року смт.Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області у складі головуючого судді Кравчука О.О., за участю секретаря судового засідання Кирилової С.Ф., розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, у залі суду, в режимі відеоконференції, зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» про захист права власності на земельну ділянку шляхом припинення права користування орендованою земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

1. Суть питання, що вирішується ухвалою таке.

У провадженні Іванівського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа №499/797/20 за позовною заявою поданою ОСОБА_2 (далі - також представник позивача) в інтересах Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» (далі - також позивач) до ОСОБА_1 (далі - також відповідач), в якій представник позивача просить усунути перешкоди в користуванні орендованою земельною ділянкою (далі - також земельна ділянка), яка розташована на території Коноплянської сільської ради Іванівського району Одеської області, кадастровий номер :01:001:0196 (далі - також первісний позов).

21 січня 2021 року ОСОБА_3 (далі - також представник відповідача) в інтересах відповідача подала до суду зустрічну позовну заяву до позивача в якій просить захистити право власності відповідача шляхом припинення договору оренди земельної ділянки (далі - також зустрічний позов).

Суд вирішує питання про відмову у поновленні строку подання зустрічного позову та повернення зустрічного позову.

2.Мотиви проведення судового засідання за відсутності учасників справи такі.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав, хоча повідомлений належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи.

Позивач до судового засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не подавав, хоча повідомлений належним чином про час, дату та місце судового розгляду справи.

З огляду на положення пункту 4 частини 3 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК) суд розглядає справу за відсутності позивача, відповідача, так як у судове засідання з`явилися їх представники.

3. Учасники судового провадження висловили таке.

Представник відповідача у судовому засіданні просила поновити процесуальний строк для звернення до суду із зустрічним позовом, та прийняти його до спільного розгляду із первісним позовом, зазначивши, що процесуальний строк пропущений у зв`язку з неможливістю звернення до суду із-за встановлення карантинних обмежень, необхідністю узгодження правової позиції з відповідачем, а також відмовою суду у зупиненні провадження у справі за первісним позовом.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти поновлення процесуального строку подання зустрічного позову та прийняття його до спільний розгляду з первісним позовом, оскільки причини його пропуску є не поважними.

4. Обставини такі.

29 вересня 2020 року постановлена ухвала про відкриття провадження за первісним позовом в порядку загального позовного провадження, та роз`яснено відповідачу його право надіслати до суду: відзив на позовну заяву, який подається з додержанням вимог статті 178 ЦПК, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, а також зустрічний позов, який подається з додержанням вимог статей 175-177, 193-194 ЦПК, у строк протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (далі - також ухвала від 29 вересня 2020 року, а.с. 20-21 за первісним позовом).

Ухвала від 29 вересня 2020 року направлена відповідачу рекомендованим листом з повідомленням 30 вересня 2020 року, що підтверджується супровідним листом (а.с. 22 за первісним позовом).

23 жовтня 2020 року відповідач отримав ухвалу від 29 вересня 2020 року, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с. 40 за первісним позовом).

26 жовтня 2020 року представник відповідача подала до суду заяву в якій просила відкласти розгляд справи у зв`язку з необхідністю підготовки відзиву, у якій зазначила, що відповідач 23 жовтня 2020 року отримав ухвалу від 29 вересня 2020 року (а.с. 26 за первісним позовом).

21 січня 2021 року представник відповідача подала до суду зустрічний позов, який в порядку визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26.11.2010 № 30, Методичними рекомендаціями щодо застосування правил поєднання справ засобами КП «Д-3», після реєстрації переданий для розгляду судді Кравчуку О.О., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, як окрема справа для розгляду питання про об`єднання, спільного розгляду (а.с. 5).

Ухвалою судді від 29 січня 2021 року позовна заява залишена без руху, як така, що подана без урахування вимог статей 175, 177 ЦПК.

11 лютого 2021 року представник подала до суду відповідну заяву про усунення недоліків з доданими документами, тому ухвалою Іванівського районного суду Одеської області від 16 лютого 2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі.

5. Норми процесуального права, якими керувався суд такі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 1, 2, 3, 4 статті 12 ЦПК).

Учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки (пункт 6 частини 2 статті 43 ЦПК).

Сторони користуються рівними процесуальними правами (частина 1 статті 49 ЦПК).

Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом (пункт 3 частини 2 статті 49 ЦПК).

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (частини 1 статті 120 ЦПК).

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина 1, 2 статті 126 ЦПК).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (частина 1, 2 статті 127 ЦПК).

Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом (частина 7, 8 статті 127 ЦПК).

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (частина 7 статті 178 ЦПК).

Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву (частина 1 статті 193 ЦПК).

Відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи (частина 1, 3 статті 193 ЦПК).

Відповідно до п.3 розділу XII ЦПК, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

6. Мотиви, з яких суд дійшов висновків постановляючи ухвалу такі.

Системний аналіз норм зазначених у пункті 5 мотивувальної частини цієї ухвали свідчить, що застосування та користування правами на судовий захист здійснюється у випадках та в порядку, встановлених законом. Реалізація конституційного права, зокрема, на судовий захист ставиться у залежність від положень процесуального закону, тобто по цій справі норм ЦПК.

Зважаючи на ці приписи ЦПК, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених ЦПК; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; сторони користуються рівними процесуальними правами; відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені ЦПК; строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду; відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву; зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику.

Отож, за загальними правилами, право на пред`явлення зустрічної позовної заяви не є абсолютним, а звертаючись з зустрічною позовною заявою заявник повинен дотримуватись вимог ЦПК щодо її подання.

Водночас, з урахуванням викладених норм ЦПК зустрічну позовну заяву відповідач мав право подати у строк, встановлений судом, який не може бути меншим, ніж п`ятнадцять днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі. Строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву, передбачає право відповідача включно до відповідної дати пред`явити зустрічний позов. Такий встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою саме до закінчення цього строку, з обґрунтуванням поважності причини його пропуску.

При цьому, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення учасника процесу та пов`язані з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення заявником по справі процесуальних дій. Тобто, можливість відновлення процесуального строку пов`язується з обов`язковою наявністю поважних причин пропуску відповідного строку. Заявник повинен обґрунтувати поважність причин пропуску строку, в разі необхідності - з поданням відповідних доказів.

Натомість, подані після закінчення процесуальних строків документи, залишаються без розгляду, й відповідно зустрічна позовна заява подана до суду поза межами строку для подання відзиву підлягає поверненню судом заявнику.

Таким чином, право на подання зустрічного позову може бути реалізовано відповідачем виключно у строк, встановлений судом для подання відзиву на позов, а процесуальним наслідком пропуску такого строку є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії.

Суд наголошує, що обмеження, пов`язані із встановленням строків подачі зустрічного позову та можливістю продовжити цей строк до початку розгляду справи по суті, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання розумних строків розгляду справи, що є легітимною метою. За своїм змістом такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, оскільки сторона у справі, у такому випадку, не позбавлена можливості звернутися з цим позовом у загальному порядку.

Суд зауважує, що ухвалою від 29 вересня 2020 року відповідачу встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання зустрічного позову, яку він отримав 23 жовтня 2020 року, тому строк на подачу зустрічного позову сплив 09 листопада 2020 року.

У цьому контексті, суд відмічає, що, у відповідача право подачі зустрічного позову з`явилося з 23 жовтня 2020 року, тобто з моменту, коли відповідач отримав ухвалу від 29 вересня 2020 року та дізнався про встановлення такого строку, а отже можливість подання зустрічного позову залежала лише від волевиявлення самого відповідача, та має суб`єктивний характер, що передбачає право відповідача включно до відповідної дати пред`явити такий позов.

Суд констатує, що відповідач мав достатньо часу для подання зустрічного позову, який, не враховуючі вимоги частини першої статті 193 ЦПК, поданий до суду лише 21 січня 2020 року, тобто поза межами строку встановленого судом, зі значним пропуском строку для подачі відзиву на позовну заяву.

Тобто, представник відповідача не подала зустрічний позов та заяву про продовження процесуального строку до закінчення встановленого судом п`ятнадцятиденного строку, а також не зазначила поважні обставин, які можуть бути підставою для продовження такого строку, пославшись лише на встановлення карантинних обмежень та інші зазначені причини, й не обґрунтувавши неможливість вчинення відповідних процесуальних дій у визначений строк зумовленими обмеженнями, за умов існування таких же карантинних обмежень на момент подання зустрічного позову.

Суд вважає, що наведені представником данні не є тією виключною обставиною, яка може бути підставою для продовження строку для подання зустрічного позову, оскільки можливість подання цієї заяви по суті справи виникає з моменту, коли вона отримала ухвалу від 29 вересня 2020 року та дізналася про встановлення такого строку і його початок, а отже можливість подання зустрічного позову залежала лише від волевиявлення самого заявника, тобто мала суб`єктивний характер.

Отже, зустрічний позов поданий представником відповідача після закінчення встановлених судом процесуальних строків без належного обґрунтування поважності причин пропуску, які об`єктивно перешкоджали б відповідачу звернутися до суду із зустрічним позовом у встановлений строк, що вказує про не дотримання відповідачем встановленого процесуального строку з причини власної бездіяльності.

Не заперечуючи зазначені мотиви, суд має зауважити, що зі змісту статті 193 ЦПК законодавцем встановлено преклюзивний строк для пред`явлення зустрічного позову, коли права та обов`язки припиняються, й порушення якого має наслідком повернення зустрічної позовної заяви, а можливість поновлення такого строку не передбачено. Такі висновки суду, наприклад, підтверджуються формулюванням законодавцем положень пунктів 5, 8 статті 83 ЦПК, які передбачають можливість продовження відповідного строку, а частиною 3 статті 193 ЦПК, чітко визначено наслідок пропуску строку - повернення зустрічного позову без будь-якого посилання на можливість його поновлення, навіть за наявності поважних причин пропуску.

Дійшовши висновку про неможливість продовження строку подання зустрічного позову, суд вирішував можливість його розгляду окремо від первісного позову, оскільки після реєстрації зустрічного позову сформована окрема справа, по якій відкрито провадження. Вирішивши такі питання суд вважає, що положення ЦПК не передбачають можливість продовження розгляду зустрічного позову як окремої справи, так як після закінчення процесуальних строків, цей документ залишаються без розгляду, а зустрічний позов повертається заявнику.

Суд констатує, що передбачений статтями 120, 193 ЦПК порядок залишення без розгляду, повернення документу заявнику, є самостійним, спеціальним процесуальним механізмом реагування, який застосовується в незалежності від прийнятих рішень по справі за зустрічним позовом.

Суд привертає увагу відповідача, що не може надавати привілеї будь-якому учаснику справи та має здійснювати судочинство в межах, й порядку визначеному процесуальним законом, щоб у стороннього, розсудливого спостерігача не виникало сумнівів в його необ`єктивності. Тому, відповідач не має сприймати постановлення цієї ухвали, як перешкоду у доступі до правосуддя, а як необхідність виконання вимог закону, який передбачає саме такий процесуальний порядок.

Разом з тим, суд враховує, що повернення зустрічної позовної заяви без розгляду не позбавляє відповідача, представника відповідача права звернутись до суду з окремим позовом у загальному порядку, й тому таке судове рішення не є обмеженням доступу до правосуддя.

7. Суд враховує такі висновки Верховного Суду.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від: 20 січня 2021 року у справі № 175/957/19; 27 жовтня 2020 року у справі № 186/139/20; 28 грудня 2019 року у справі №917/389/19; 24 грудня 2019 року у справі №910/4677/19; 04 березня 2019 року у справі №920/342/17; 23 грудня 2019 року у справі №925/1396/18, 20 березня 2019 року у справі №910/6483/18; 05 травня 2019 року у справі № 910/9254/18; 21 листопада 2018 року у справі № 904/2739/18.

8. Суд застосовує таку практику Європейського суду з прав людини.

Доступ до правосуддя в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню та обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема, й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ЦПК. Тому, учасники провадження мають розуміти, що встановлені судом строки будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (Шульга проти України, від 02.12.2010) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (Мусієнко проти України, від 20.01.2011).

9. Висновок суду такий.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що встановлений судом процесуальний строк не може бути продовжений, а зустрічний позов повертається заявнику без розгляду.

Керуючись статтями 12, 49, 120, 160, 193 ЦПК, суд,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання про поновлення строку подання зустрічної позовної заяви - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства «Дружба» про захист права власності на земельну ділянку шляхом припинення права користування орендованою земельною ділянкою повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що після усунення умов, які були підставою для повернення заяви, він має право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, через Іванівський районний суд Одеської області протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений 15 березня 2021 року.

СуддяО. О. Кравчук