ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/8876/18 Головуючий суддя І інстанції Колодяжна І. М.
Провадження № 22-ц/818/966/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з відносин спадкування за заповітом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретарів судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Колодяжної І.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частини квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування вимог позивач зазначила, що її мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді частини двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належала померлій ОСОБА_4 , та відповідачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності. За життя, 23.01.2017 ОСОБА_4 склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно заповіла ОСОБА_3 . У встановлений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса ХМНО Ніколенка А.С. спочатку з заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_4 , а після спливу шести місяців за отриманням свідоцтва про право на спадщину відповідно до заповіту. Однак, 24.10.2017 постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність в позивача документів, що посвідчує право власності на квартиру. Оригінал вказаного документу знаходиться у відповідача, але добровільно він не надає його, у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості оформити право на спадщину.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року позов було задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 2291 (дві тисячі двісті дев`яносто одна) грн 00 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Катріч М.М. просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права.

Вказала, що суд першої інстанції дійшов хибних висновків стосовно захисту прав та законних інтересів позивача.

Послалась на те, що у даному випадку відсутній спір про право, який має розглядатися судом, оскільки позивач має можливості для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, після визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Зазначила, що суд не надав належної оцінки тому факту, що позивач не довела, що відповідач приховує оригінал свідоцтва про право власності на спадкове житло. Хоча позивач не надала доказів щодо доданої інформації.

Зауважила, що у разі втрати оригіналу свідоцтва про право власності на житло, позивач має можливість звернутися до нотаріуса відповідно до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для отримання його дублікату. Послалась на те, що позивач має право на оскарження відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відзив не надійшов.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За правилом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Наведеній нормі цивільного процесуального права оскаржене рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що батьком позивача ОСОБА_5 є ОСОБА_6 , матір`ю є ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 .

З витягу № 1 від 21.03.2012 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища вбачається, що 15.08.1982 ОСОБА_5 уклала шлюб з ОСОБА_7 . Прізвище дружини змінено на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до заповіту від 23.01.2017 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С., за реєстровим № 66, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 заповіла все своє майно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З копії свідоцтва про права власності на жило вбачається, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Згідно зі звітом про оцінку майна від 16.11.2018, ринкова вартість квартири за адресою: АДРЕСА_1 становить 458200 грн 00 коп.

Рішенням суду від 01.08.2018 у задоволенні позовних вимог про визнання заповіту посвідченого приватним нотаріусом ХМНО від 23.01.2017 за реєстровим № 66 недійсним, ОСОБА_1 відмовлено.

З матеріалів спадкової справи наданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С. на запит суду за № 27/2017 заведеної після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається:

- 21.06.2017 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 до приватного нотаріуса звернулася її донька позивач по справі ОСОБА_3 ;

- 21.06.2017 відповідачем ОСОБА_1 до приватного нотаріуса подано заяви про те, що він не є спадкоємцем згідно ст. 1241 ЦК України, тому права на обов`язкову частку в спадщині не має. Також, відповідач повідомив нотаріуса, що договором між співвласниками, за життя спадкодавця частки у праві спільної сумісної власності не визначалися та він не заперечує проти визначення частки спадкодавця у квартирі АДРЕСА_2 в розмірі 1/2 частини;

- 13.09.2017 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , до приватного нотаріуса звернувся її син відповідач по справі ОСОБА_1 ;

- 24.10.2018 позивач ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ніколенко А.С. від 24.10.2018 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом у зв`язку з відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та є доведеними, оскільки відповідно до ст.1258 ЦК України позивач єдиний спадкоємець за заповітом після смерті ОСОБА_4 .

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 1 ст. 81 ЦПК України також передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), ст. 1216 ЦК України.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, ч. 1 ст. 1217 ЦК України.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, ч. 1 ст. 1218 ЦК України.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, ч. 1 ст. 1220 ЦК України.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, ст. 1223 ЦК України.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, ч. 1 ст. 1233 ЦК України.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За умовами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом відповідно до наявної у справі постанови нотаріуса та інших доказів встановлено, що позивачеві було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а відповідач не надав до нотаріуса правовстановлюючі документи на спадщину, тому позивач позбавлена можливості у встановленому законом порядку реалізувати своє право на оформлення спадщини у позасудовому порядку, тому її права підлягають захисту в суді.

Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії є чинною та не була оскаржена.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно наявності у позивача можливості врегулювати спірне питання у позасудовому порядку, за їх недоведеністю. Відповідач не надав до судів першої та апеляційної інстанції належних і допустимих доказів на спростування висновків суду.

Оскільки судом при ухваленні оскарженого рішення були дотримано норми матеріального і процесуального права, повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, то на підставі ст. 375 ЦПК України колегія суддів залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.