КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/573/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Києві про відшкодування шкоди завданої каліцтвом,,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Києві про відшкодування шкоди завданої каліцтвом.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 01 березня 1984 року при спорудженні «Водогрязелечебницы», за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 34, - Дніпровський район м. Києва, він отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом 1-ї групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100% втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів. До червня 2004 року ОСОБА_1 , як потерпілий на виробництві, отримував страхові виплати від ВАТ трест «Київміськбуд-6», відшкодування яких було припинено наказом № 17 від 10.06.2004 року ВАТ трест «Київміськбуд-6» БУ № 54 у зв`язку з передачею його особової справи до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. 21.04.2017 року в Центрі сімейної медицини (ЦСМ), позивачу зробили ультразвукове дослідження та виявили пухлину в сечовому міхурі. Позивач звернувся до Інституту Урології НАМН України, де повідомили, що це не пухлина, а дивертикули, пузирі у сечовому міхурі. 04.05.2017 року позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві із заявою оплатити вартість лікування в Інституті Урології НАМН України в розмірі 2536,86 грн.; виплатити кошти на оздоровлення в розмірі 30000,00 грн., проте було відмовлено.

Тому, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача витрати на лікування в Інституті Урології НАМН України в розмірі 3292,73 грн.; витрати на бензин для проїзду в суд в розмірі 134,61 грн., кошти на додаткові, невраховані витрати в розмірі 30000,00 грн.; моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що є інвалідом 1-ї групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100% втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів. Як потерпілий на виробництві, отримував страхові виплати від ВАТ трест «Київміськбуд-6». Вказує, що відмова Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві про виплаті оплатити вартість лікування в Інституті Урології НАМН України є незаконною.

Зазначає, що оскаржує в судовому порядку Постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві від 10.06.2004 року №10/476. Вказує, що на даний час постанова Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві 10.06.2004 року №10/476 чинна, а значить він являється суб`єктом соціального страхування.

Від Фонду соціального страхування України управління виконавчої дирекції фонду у м.Києві надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вони просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування відзиву вказували, що звертались до позивача з проханням написати заяву вказавши рахунок та виразивши бажання отримати страхові виплати, проте отримало у відповідь категоричну відмову ОСОБА_1 було подано безліч позовів до Управління, Виконавчої Дирекції Фонду з тотожними пов`язаними вимогами , які суперечать законодавству.

Вказують, що твердження позивача, щодо незаконності Постанови про припинення страхових виплат №09/592-3м-не відповідає дійсності, оскільки неодноразово в судовому поряду було доведено зворотнє, спростовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 (справа 761/9571/16-ц).

Зазначає, що позивач не розуміючи порядку призначення страхових виплат, вважає, що всупереч вимогам законодавства, якщо він в будь-який спосіб скасує законну постанову про продовження страхових виплат №10/476, чи визнає дії Управління незаконними, його справа буде передана назад на підприємство, яке замість Управління призначить виплати, однак відповідно до закону це неможливо. Залишаються незрозумілими вимоги до Управління, які суперечать іншій частині вимог скаржника, так ОСОБА_1 бажає отримувати виплати від підприємства, і не отримувати їх від Управління проте звертається з позовом до Управління про стягнення страхових виплат, в той же час, звертається з позовом до Управління, проте відмовляється приймати їх добровільно (в передбаченому законом порядку), також відмовляється приймати страхові виплати, проте вимагає їх перерахунку в судовому порядку, вимагає перерахунку виплат, які не призначені, проте оскаржує дії Управління по прийняттю справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд прийшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Судом встановлено, що 01 березня 1984 року при спорудженні «Водогрязелечебницы», за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 34, - Дніпровський район м. Києва, він отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом 1-ї групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100% втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів.

Згідно довідки серії ВТЕ-20 № 033365, виданої лікарсько-трудовою експертною комісією, позивачу була встановлена інвалідність першої групи безстроково зі втратою професійної працездатності.

До червня 2004 року ОСОБА_1 , як потерпілий на виробництві, отримував страхові виплати від ВАТ трест «Київміськбуд-6», відшкодування яких було припинено наказом № 17 від 10.06.2004 року ВАТ трест «Київміськбуд-6» БУ № 54 у зв`язку з передачею його особової справи до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Страхові виплати ОСОБА_1 проводилися управлінням виконавчої дирекції Фонду у м. Києві в повному обсязі з червня по листопад 2004 року включно, проте 30.11.2004 року Московським відділенням Ощадбанку № 5398/442 повернуті нараховані за жовтень місяць та листопад кошти з припискою «повернуто в зв`язку з закриттям особового рахунку».

Починаючи з 01.12.2004 року страхові виплати припинено за відмовою потерпілого ОСОБА_1 отримувати страхові виплати від Фонду.

Потерпілий закрив особові рахунки та відмовився отримувати кошти, попередивши управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві про це листом від 13.12.2004 року.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду м. Києві № 09/592-Зм від 10 грудня 2004 року ОСОБА_1 припинено виплату медичної та соціальної допомоги з 01 грудня 2004 року у зв`язку з відмовою отримувати кошти від Фонду та закриття особового рахунку в банку.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві від 10.12.2004 № 09/592-Зм Позивачу припинено виплату щомісячної страхової грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності на підставі його заяви від 13.12.2004.

21.04.2017 року в Центрі сімейної медицини (ЦСМ), позивачу зробили ультразвукове дослідження та виявили пухлину в сечовому міхурі. Позивач звернувся до Інституту Урології НАМН України, де повідомили, що це не пухлина, а дивертикули, пузирі у сечовому міхурі.

04.05.2017 року позивач звернувся до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві із заявою оплатити вартість лікування в Інституті Урології НАМН України в розмірі 2536,86 грн.; виплатити кошти на оздоровлення в розмірі 30000,00 грн., проте було відмовлено.

Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві неодноразово листами зверталось до ОСОБА_1 з пропозицією написати заяву про бажання отримувати страхові виплати, на що отримувало категоричну відмову від останнього.

Листом №9-48/15-48 від 17.05.2017 року відповідач повідомив позивача, що оскільки він 13.12.2004 року відмовився від отримання будь-яких коштів, та повторно не звертався із заявою про поновлення виплат, тому його заява про оплату вартості лікування від 04.05.2017 року не може бути розглянута.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві виплачує страхове відшкодування лише за заявою потерпілого.

В даному випадку ОСОБА_1 відмовився від таких виплат не лише закриттям особового рахунку, а й вказавши це у заяві, в якій висловив своє небажання мати будь-які відносини з Фондом.

Фонд у відповідності до вимог Закону здійснює самостійно перерахунок щомісячних виплат, але у тому випадку, якщо особа бажає отримувати такі кошти.

Отже, судом встановлено, що позивач у відповідності до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на виплату медичної та соціальної допомоги, проте, оскільки позивач відмовився від виплати йому страхових сум, повторно із заявою про поновлення їх виплат не звертався, тому суд дійшоввисновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам та враховуючи те, що позивач у відповідності до ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» має право на виплату медичної та соціальної допомоги, проте, оскільки позивач відмовився від виплати йому страхових сум, повторно із заявою про поновлення їх виплат не звертався, тому суд дійшов висновку, що відповідачем прав позивача не порушено, а тому позовні вимоги в частинівідшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, крім того, позивачем не надано доказів того, що йому завдана моральна шкода та те, що вона завдана саме діями відповідача.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Судом установлено, що, працюючи у ВАТ трест «Київміськбуд-6», ОСОБА_1 1 березня 1984 року отримав виробничу травму, унаслідок якої став інвалідом І групи безстроково, з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100% втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції від 22 лютого 2001 року) особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку (пункт 2 статті 7 Прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено, що згідно з актом від 09 червня 2004 року № 10/148 ВАТ трест «Київміськбуд-6» передало, а управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві отримало особову справу потерпілого на виробництві №10/184-476 - ОСОБА_1 .

Отже, в управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві виник обов`язок по сплаті позивачу страхових виплат та наданню соціальних послуг.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві від 10 червня 2004 року № 10/476 ОСОБА_1 продовжено виплату щомісячних страхових виплат із надання медично-соціальної допомоги.

Управлінням виконавчої дирекції Фонду у м. Києві проводилися страхові виплати ОСОБА_1 у повному обсязі з червня по листопад 2004 року включно.

Проте 30 листопада 2004 року Московським відділенням публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» № 5398/442 повернуті нараховані ОСОБА_1 за жовтень та листопад 2004 року кошти з припискою «повернуто в зв`язку з закриттям особового рахунку».

ОСОБА_1 закрив особові рахунки та відмовився отримувати кошти, попередивши про це управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві листом від 13 грудня 2004 року, зазначивши, що він відмовляється отримувати будь-які кошти та мати будь-які стосунки з Фондом.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві від 10 грудня 2004 року № 09/592-Зм ОСОБА_1 припинено виплату медичної та соціальної допомоги з 01 грудня 2004 року у зв`язку з його відмовою отримувати кошти від Фонду та закриття особового рахунку в банку.

Статтею 17 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції від 28 грудня 2014 року) передбачено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (тут і далі у редакції від 28 грудня 2014 року) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про охорону праці», у редакції на час виникнення спірних правовідносин, відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною сьомою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до переліку страхових виплат визначено зокрема і страхові витрати на медичну та соціальну допомогу.

Статтею 37 вказаного Закону передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім`ї померлого. Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Таке перерахування провадиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно із частиною третьою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками медико-соціальної експертної комісії та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

У частині восьмій статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (стаття 40 у редакції Закону від 22 лютого 2001 року) закріплено, що страхові виплати за поточний місяць провадяться протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум що виплачуються потерпілим, провадяться за рахунок Фонду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд несе відповідальність згідно із законом за шкоду, заподіяну з його вини застрахованим особам внаслідок несвоєчасної або неповної виплати матеріального забезпечення, страхових виплат, ненадання або несвоєчасне надання соціальних послуг, передбачених цим Законом.

У пунктах 5 та 6 частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (стаття 38 у редакції Закону від 22 лютого 2001 року) передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що позивач має право на отримання виплат, проте добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році та у подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою, дійшов правильного висновку про відмову у позові, оскільки така виплата страхових виплат, яка не здійснена, є неможливою відповідно до закону в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються судом як необґрунтовані.

Доводи касаційної скарги про те, що управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві неправомірно не виплачує йому страхові виплати не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки позивач не заявляв таких позовних вимог при розгляді цієї справи, а заявив вимоги про здійснення таких виплат, від яких він відмовився.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Разом з тим, зазначене не позбавляє позивача права звернутися із заявою до Фонду для поновлення страхових виплат.

За відсутності порушеного права, вимоги про стягнення моральної шкоди, які є похідними від первинних вимог, такі вимоги також задоволенню не підлягають.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник