ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2021 року

м. Київ

справа № 751/504/19

провадження № 61-13762св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М.,

Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Чернігівська міська рада,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лопатка Володимир Миколайович, на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 квітня 2019 року, ухвалене у складі судді Требух Н. В., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року, прийняту колегією у складі суддів: Висоцької Н. В., Бобрової І. О., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Чернігівської міської ради про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову вказувала, що Чернігівською міською радою її протиправно виселено з квартир № № 9 ,

АДРЕСА_2 .

Зазначала, що пенсії не вистачає на харчування та ліки, на оплату готелю чи оренду квартири. За таких обставин вона постійно хворіє, відчуває душевний біль, є особою з інвалідністю першої групи загального захворювання та потребує стороннього догляду; у зв`язку з відібранням у неї житла, вона є безхатченком.

На думку заявника, Чернігівська міська рада незаконно позбавила її майна, тому повинна виплатити майнову шкоду у вигляді компенсації його вартості, моральну шкоду і оплачувати послуги робітника, який буде здійснювати цілодобовий догляд за нею.

За таких обставин просила зобов`язати Чернігівську міську раду сплатити на її користь майнову шкоду у вигляді вартості квартири

АДРЕСА_2 у розмірі 634 991,13 грн; моральну шкоду у розмірі 100 000 грн; зобов`язати Чернігівську міську раду оплачувати послуги робітника, який буде здійснювати цілодобовий догляд за нею.

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із недоведеності позивачем порушення її прав відповідачем, завдання їй майнової та моральної шкоди.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 квітня 2019 року - без змін.

З висновками суду першої інстанції суд апеляційної інстанції погодився з огляду на те, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права та не порушено норми процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У липні 2019 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лопатка В. М., подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не вказав у судовому рішенні про надання пояснень по суті спору представником позивача за довіреністю - ОСОБА_2 .

Також, на думку заявника, апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання щодо прослуховування пояснень ОСОБА_2 .

Вважає, що Чернігівська міська рада має нести відповідальність за незаконне виселення заявника з квартир № № 9 , АДРЕСА_2 .

Вказує, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, оскільки ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Провадження у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що будинок АДРЕСА_3 до передачі його у комунальну власність мав статус гуртожитка.

Згідно з актом обстеження житлових умов від 6 грудня 1989 року ОСОБА_3 проживає у АДРЕСА_3 , який належить Фабриці музичних інструментів; особовий рахунок відкрито на ОСОБА_1 , з якою проживає 4 особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 .

Рішенням адміністрації Фабрики музичних інструментів від 29 грудня 1989 року за ордером № 879 від 30 грудня 1989 року ОСОБА_3 дозволено зайняти кімнати № 28 та № 32 (нова нумерація 9 та 11) у будинку

АДРЕСА_3 як сім`ї, яка підлягає відселенню з будинку, що поставлений на капітальний ремонт, до отримання державної квартири.

Дане рішення ухвалено, оскільки квартира № 24 (нова нумерація 13) згідно технічного паспорта складається лише з однієї кімнати розміром 21,5 кв.м, кухні розміром 11,4 кв.м та санвузла розміром 3,5 кв.м, і не відповідала житловим та санітарним вимогам.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 травня 2007 року виселено з квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_1 і ОСОБА_3 без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 16 липня 2007 року змінено рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 31 травня 2007 року і викладено резолютивну частину рішення наступним чином.

Позов Комунального підприємства «Новозаводське» Чернігівської міської ради задоволено частково.

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 , переселивши його у раніше займане житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_3 .

Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_6 , переселивши його у раніше займане житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_3 .

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням Новозаводського районного суду міста Чернігова від 6 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 2 червня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 до виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення, надання житлової площі та стягнення майнової шкоди відмовлено. Постановою Верховного Суду від 19 вересня 2018 року вказані судові рішення залишені без змін.

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Відповідно до статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лопатка В. М., на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду

від 25 червня 2019 року здійснюється Верховним Судом у порядку та за правилами ЦПК України у редакції Закону від 3 жовтня 2017 року № 2147?VIII, що діяла до 8 лютого 2020 року.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції Закону України

від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України у тій же редакції під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення (частина третя статті 401 ЦПК України).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Частиною першою статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Встановивши, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження незаконності рішень, дій чи бездіяльності Чернігівської міської ради, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги, оскільки такі доводи зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України у редакції, чинній на час подання касаційної скарги, не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Доводи касаційної скарги щодо незазначення у рішенні суду першої інстанції про надання пояснень представником позивача ОСОБА_2 також відхиляються касаційним судом з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 1312 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Відповідно до підпункту «б» пункту 16 Закону України від 2 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» розділ ХV «Перехідні положення» Конституції України доповнено пунктом 161, згідно з яким з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню (підпункт 11).

Вказаний Закон набрав чинності 30 вересня 2016 року.

З позовом ОСОБА_1 звернулася 23 січня 2019 року. Отже, у цій справі представництво ОСОБА_1 у суді першої інстанції міг здійснювати виключно адвокат.

За таких обставин відхиляються й доводи заявника про безпідставну відмову апеляційного суду у задоволенні клопотання про прослуховування пояснень ОСОБА_2 . Крім того, вказані твердження ОСОБА_1 на правильність висновків судів попередніх інстанцій не впливають.

Посилання заявника на помилковість віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних також відхиляються касаційним судом, оскільки вказані доводи належним чином не обґрунтовані. ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лопатка В. М., не вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що зумовили помилковість розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Частиною четвертою статті 274 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час подання заявником позову, визначено категорії справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження і дана справа до виключень, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, не належить.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено і заявник такі не вказує.

За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування судових рішень, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалили судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Україниє підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду без змін.

Касаційний суд не вбачає правових підстав для задоволення викладеного у касаційній скарзі клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лопатка В М., про розгляд справи за їх особистої участі, оскільки за змістом частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Щодо судових витрат

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 400 ЦПК Україниу редакції, чинній на час подання касаційної скарги, статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Відмовити ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лопатка Володимир Миколайович, у задоволенні клопотання про розгляд справи за особистої участі заявника та її представника.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лопатка Володимир Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 23 квітня 2019 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко В. М. Ігнатенко В. А. Стрільчук