КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №756/7640/18 Головуючий у 1 інстанції: Шевчук А.В.

Провадження №22-ц/824/10633/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені,-

ВСТАНОВИВ

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті аліментів на утримання дитини у розмірі 123 934 грн 66 коп. та неустойку від суми невиплачених аліментів за період з квітня 2013 по березень 2018 року в розмірі 23 829 грн 38 коп.

У мотивування вимог посилалася на те, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва з відповідача стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно і доповноліття дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач аліменти щомісячно не сплачує, рішення суду не виконує, життям дитини не цікавиться.

Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів з квітня 2013 року по березень 2018 року включно, розмір якої становить 123 934 грн 66 коп.

Окрім того, у силу ч. 1 ст. 196 СК України вона має право на стягнення неустойки за період з квітня 2013 року по березень 2018 року, розмір якої становить 23 829 грн 38 коп.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по виплаті аліментів та пені задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 123 934 грн 66 коп. заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та 23 829 грн 38 коп. неустойки (пені) із суми заборгованості по аліментах на утримання дитини за період з квітня 2013 року по березень 2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1477 грн в дохід держави.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати повністю або частково і ухвалити нове у відповідній частині або змінити рішення, зменшити пеню.

Зазначає, що нарахована пеня за прострочення сплати аліментів є такою, що не відповідає дійсності, оскільки він неофіційно забезпечував молодшого сина всім необхідним за першою вимогою позивача. На його утриманні перебував старший син ОСОБА_4 , який проживав разом з ним до повноліття. Крім того, на даний час на його утриманні перебуває 83-річна мати, яка є пенсіонером та має діагноз діабет ІІ типу. Він допомагає їй сплачувати комунальні послуги, купує продукти та медикаменти. Він по можливості здійснює грошові перекази на банківську карту сина ОСОБА_3 та колишньої дружини у рахунок погашення заборгованості по аліментам.

ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що відповідач не оскаржував жодної довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої державним виконавцем. Посилання на іншу повнолітню дитину в даній справі є некоректним, оскільки відповідач не звертався з позовом до суду про стягнення з неї аліментів на утримання старшого сина ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з виконавчим листом №2-4684 від 20 жовтня 2006 року, виданим Оболонським районним судом, м. Києва, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 26 квітня 2006 pоку і до повноліття, а з 12 лютого 2018 року - 1/4 частини згідно постанови Апеляційного суду міста Києва від 16 серпня 2018 року №756/2041/18, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Згідно Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої Оболонським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, 26 січня 20185 року, загальна заборгованість ОСОБА_1 згідно з виконавчим листом №2-4684 від 20 жовтня 2006 року становить 119 893 грн 33 коп. (а.с. 15-18)

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19, провадження №61-16670сво19.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини за рішенням суду, виникла заборгованість зі сплати аліментів, а тому наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 пені, передбаченої статтею 196 СК України.

ОСОБА_2 у позовній заяві наведено розрахунок пені за період зквітня 2013 року по березень 2018 року у розмірі 23 829 грн 38 коп.

Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем не спростований розрахунок пені, проведений ОСОБА_2 .

Посилання апелянта на зменшення пені, оскільки на його утриманні перебуває мати, яка є пенсіонером, та що він здійснює грошові перекази у рахунок погашення заборгованості по аліментам, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 не спростований розмір заборгованості по аліментах станом на 31 січня 2018 року, а також не надано належних та допустимих доказів, що така заборгованість виникла не з його вини.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення пені за період з квітня 2013 року по березень 2018 року у розмірі 23 829 грн 38 коп., оскільки такий розмір не суперечить положенням ст. 196 СК України.

Водночас, суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновком суду першої інстанції про стягнення заборгованості по аліментах у розмірі 123 934 грн 66 коп.

Статтею 71 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із частиною третьою статті 71 цього Закону визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

У частині восьмій цієї статті зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 зазначеного Закону, відповідно до частини восьмої якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вимоги статті 194 СК України до правовідносин, які склалися між сторонами, після звернення позивача до виконавчої служби із заявою про примусове виконання виконавчого листа та відкриття виконавчого провадження, не застосовуються, оскільки заборгованість за аліментами виникла після відкриття виконавчого провадження і повторному стягненню така заборгованість не підлягає.

Тому правових підстав для застосування статті 194 СК України і додаткового стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, що виникла під час примусового виконання рішення суду, у суду першої інстанції не було.

Враховуючи те, що відповідна заборгованість за аліментами визначена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, яке підлягає примусовому виконанню в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження, тому вимога ОСОБА_2 про її стягнення у цій справі може спричинити подвійне стягнення аліментів, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судового збору підлягає зміні шляхом зменшення суми з 1477 грн до 113 грн 66 коп.

Крім того, ОСОБА_1 слід компенсувати за рахунок держави сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 886 грн 71 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 123 934 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот тридцять чотири) грн 66 коп. заборгованості по аліментах на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментах у розмірі 123 934 (сто двадцять три тисячі дев`ятсот тридцять чотири) грн 66 коп. залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в дохід держави судового збору в розмірі 1477 грн змінити, зменшивши суму до 113 грн 66 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Компенсувати ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 886 грн 71 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко