Провадження № 22-ц/812/572/21 Головуючий суду першої інстанції Черенкова Н.П.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2021 року м. Миколаїв Справа № 490/3807/18

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Шуфрич І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП,

В С Т А Н О В И В:

11 травня 2018 року ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП.

Доводи позову обґрунтовано тим, що 17 листопада 2017 року, о 19 год 50 хв, він, керуючи на підставі довіреності автомобілем марки «Geеly MR 7151 A», власником якого є ОСОБА_4 , рухався в м. Миколаєві по проспекту Центральному від вул. Декабристів у напрямку вул. Рюміна у середній смузі руху із приблизною швидкістю 55 км/год. Перед перехрестям з вул. Пушкінською, де організовано круговий рух, зупинився, пропускаючи автомобілі, які рухалися по головній дорозі. Впевнившись у безпеці маневру заїзду на кільце, не змінюючи напрямку, почав рух, однак в цей момент відчув удар у праву частину автомобіля, завданий транспортним засобом марки «Volkswagen CC», що в цей час рухався праворуч у попутному напрямку під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2018 року було закрито провадження у справі про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, за відсутністю складу адміністративного правопорушення.

При зіткненні його транспортний засіб отримав значні механічні та технічні ушкодження. Розмір матеріальних збитків, пов`язаних з відновлюваним ремонтом автомобіля, становить 10 050 грн. Внаслідок ДТП йому також було заподіяно і моральну шкоду, яку він оцінював у 5 000 грн.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у сумі 10 050 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 000 грн компенсації спричиненої моральної шкоди.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2020 року позов залишено без розгляду на підставі пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України.

Свою ухвалу суд першої інстанції мотивував тим, що слухання справи призначалось на 19 березня, 06 жовтня, 30 листопада та 14 грудня 2020 року, проте через неявку позивача, повідомленого належним чином про дату, час та місце судового засідання розгляд справи відкладався. При цьому від позивача до суду не надходило заяв про причини неявки в судове засідання або про розгляд справи у його відсутність.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , через представника його інтересів ОСОБА_3 , оскаржив її в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що 17 червня 2020 року позивач уклав з ОСОБА_3 договір про надання професійної правничої допомоги, яка в тому числі передбачає участь представника у відповідних судових засіданнях по цій цивільній справі.

На виконання обов`язків представника позивача, ОСОБА_3 18 червня та 19 червня 2020 року на адресу Центрального районного суду м. Миколаєва було скеровано дві аналогічні за змістом заяви із додатками, про вступ та подальшу участь у зазначеній цивільній справі в якості представника позивача.

Тобто, починаючи з 18 червня 2020 року суд першої інстанції був обізнаний з приводу наявності представника у позивача ОСОБА_2 , проте у судові засідання, які нібито відбулись 06 жовтня, 30 листопада та 14 грудня 2020 року до суду його ніхто не викликав, що безпосередньо підтверджується відсутністю поштової кореспонденції на його адресу.

Позивача також не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цієї справи. Наявні в матеріалах справи довідки про причини повернення судових повісток не є доказом належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи, адже вони жодним чином не підтверджують обізнаність останнього, а лише засвідчують певний факт відсутності адресата за адресою у певний проміжок часу.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду з підстав повторної неявки позивача ОСОБА_2 , адже сам позивач був необізнаний з приводу дати, часу та місця розгляду справи та про це навіть не переймався, адже вважав, що реалізував своє право на вільний вибір захисника, який належним чином буде представляти його інтереси у зазначеній цивільній справі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Доводи відзиву обґрунтовано тим, що позивач був належним чином повідомлений про дати судових засідань, неодноразово не з`являвся на розгляд справи по суті. Крім того, зловживає своїми процесуальними правами, чим спричиняє затягування розгляду справи та порушення розумних строків.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положення частини 1 статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Отже це положення закріплює одну з найважливіших гарантій здійснення як конституційних, так й інших прав та свобод людини і громадянина.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини також гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Отже, цей пункт втілює в собі «право на суд», яке згідно з практикою Європейського суду з прав людини, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» 2002 рік).

З матеріалів справи вбачається, що 03 вересня 2018 року за вказаною позовною заявою було відкрито провадження у справі.

Ухвалою того ж суду від 31 березня 2020 року закрито підготовче провадження у справі і справа призначена до розгляду на 18 червня 2020 року на 9.00 годину.

Так відповідно до пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, з аналізу вищезазначених норм процесуального права вбачається, що підставою залишення позовної заяви без розгляду є повторна неявка позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки.

При цьому повторною неявкою вважається друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

За змістом статей 128, 130 ЦПК України судові виклики учасників справи здійснюються судовими повістками, які направляються рекомендованим листом з повідомленням про вручення фізичним особам, які не мають статус підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та вручаються їм під розписку.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання (частина 5 статті 128 ЦПК України).

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду (частина 2 статті 130 ЦПК України).

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки цій особі ( частина 5 статті 130 ЦПК України).

Районний суд в ухвалі зазначив, що позивач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що була призначена на 19 березня, 06 жовтня, 30 листопада та 14 грудня 2020 року, однак в судові засідання не з`явився та не повідомив про причини неявки.

Проте повторною неявкою вважається друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

При цьому слід зауважити, що у матеріалах справи взагалі відсутні дані про те, що 19 березня 2020 року повинно було відбутися судове засідання у цій справі.

Отже дослідженню підлягають належні повідомлення позивача та його представника про явку в судове засідання на 30 листопада та 14 грудня 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи представником інтересів позивача ОСОБА_2 в суді згідно з ордером від 17 червня 2020 року був адвокат Розумовський О.А.

Відповідно до повістки-повідомлення про дату розгляду справи на 30 листопада 2020 року, якою був повідомлений позивач ОСОБА_2 за вказаною ним адресою, повернулося почтове повідомлення з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідне повідомлення представника позивача ОСОБА_3 про розгляд справи на 30 листопада 2020 року, матеріали справи не містять.

За змістом пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Судові виклики здійснюються судовими повістками, які направляються рекомендованим листом з повідомленням про вручення фізичним особам, які не мають статус підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та вручаються їм під розписку.

Отже, пункт 4 зазначеної статті передбачає днем вручення судової повістки декілька випадків, а саме: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Разом з тим, звертає на себе увагу, що в матеріалах справи позивачем зазначено одним із засобів зв`язку номер мобільного телефону, однак районний суд цими засобами зв`язку для повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи не скористався.

Крім того, відповідно до довідки секретаря судового засіданні розгляд справи призначений на 30 листопада 2020 року було відкладено у зв`язку з знаходженням судді у нарадчій кімнаті по іншій справі, та саме ці обставини зазначені підставою для відкладення розгляду справи на 14 грудня 2020 року, що не пов`язано з неявкою учасників справи.

Про виклик позивача у судове засідання, призначене на 14 грудня 2020 року, в матеріалах справи міститься копія повістки на ім`я ОСОБА_2 адресована за місцем проживання останнього. Між тим матеріали справи не містять будь-якого підтвердження відповідно до вимог процесуального законодавства, що позивач отримав зазначену повістку. Представник позивача адвокат Разумовський О.А. також не повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи.

Отже, матеріали справи не містять даних про те, що позивач належним чином повідомлявся та викликався до суду на 14 грудня 2020 року, що підтверджує доводи скаржника про неотримання такого повідомлення та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим відсутня повторність неявки позивача в судове засідання, з якою процесуальний закон пов`язує підстави залишення позову без розгляду.

Таким чином, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду,

районний суд на зазначене вище уваги не звернув, що призвело до помилкового висновку про залишення позову без розгляду.

Ураховуючи, що судом першої інстанції були порушені норми процесуального права, що призвели до постановлення безпідставної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та порушує права позивача на гарантії захисту у суді своїх інтересів, ухвала суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених пунктом 4 частиною 1 статтею 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 17 березня 2021 року.