Справа № 428/8403/20
Провадження № 2/428/440/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Посохова І.С.,

за участю секретаря судового засідання Колядінцевої П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В даній квартирі також зареєстровані: чоловік позивача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син позивача - відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який не проживає за даною адресою понад один рік без поважних причин, оскільки виїхав до Російської Федерації. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідач не проживає тривалий час у вказаній квартирі, не сплачує комунальні платежі і добровільно з реєстраційного обліку не знімається.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, в поданій позовній заяві просила розглядати справу без її участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 25.12.1995 року, виданого сектором приватизації житла м. Сєвєродонецьк на підставі розпорядження від 21.12.1995 року № 9378, копією договору про поділ нерухомого майна 2/3 часток квартири, що є спільною сумісною власністю від 04.07.2007 року серії ВЕР № 084475, посвідченого приватним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенком О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1331, копією витягу КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16272737 від 15.10.2007, копією договору дарування 2/3 часток квартири серії ВЕР № 084476 від 04.07.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Фесенком О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1333, копією витягу КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16272854 від 15.10.2007.

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 15769 від 06.10.2020 року, за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 06.10.2020 зареєстровані: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_2 (чоловік), ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 (син), ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України.

Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові ВСУ по справі № 6-158цс14, згідно з якою право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до копії паспорта громадянина Російської Федерації серії 14 19 № 827886, виданого 21.03.2020 ДУ МВС Росії по Бєлгородській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином Російської Федерації та зареєстрований з 24.03.2020 за адресою: АДРЕСА_3 .

Застосовуючи вищевказані норми матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року. Зокрема, в тій частині, що на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що відповідач не проживає у вказаній квартирі, не є її власником, а існування реєстрації відповідача в квартирі позивача обмежує право власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 3 від 06.10.2020 у сумі 840,80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Водночас, суд враховує, що позивач, звертаючись до суду з позовом, просила не стягувати судовий збір з відповідача, а тому вважає за можливе не стягувати судові витрати з відповідача та залишити їх за рахунок позивача.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Сєвєродонецький міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторони:

- позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер ОКПП НОМЕР_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя І. С. Посохов