П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року місто Київ

справа № 757/12100/16-ц

апеляційне провадження № 22-ц/824/459/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Соколової В.В., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ; Кабінету Міністрів України, подану представником Крижановською Інною Миколаївною, до якої приєдналися Секретаріат Кабінету Міністрів України; Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України, на рішення Печерського районного суду міста Києва у складі судді Писанця В.А. від 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 січня 2016 року у вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді Прем`єр-міністра України, поширив недостовірну інформацію, яка безпосередньо стосується позивача, а саме: "вони крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують в першу чергу антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ, як, наприклад, робить громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 , який "пасеться" на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент."

Після виголошення неправдивої інформації про позивача, ОСОБА_1 продовжив промову посиланням на обставини, що стосуються ПАТ "Запоріжтрансформатор", афілійованою особою якого є ОСОБА_3 , а саме: "до речі, я сьогодні вранці прочитав інформацію про те, що знову скандал з трансформаторами. Я прошу протокольне рішення Кабінету Міністрів - зупинку оплати трансформаторів з "Центренерго" і "Укрінтеренерго" до того моменту, поки не буде завершена перевірка тендерних умов. З`ясувати, чому всі іноземні компанії за дивним збігом обставин програли тендери. Один Запорізький трансформатор виграв.".

20 січня 2016 року Кабінет Міністрів України оприлюднив вказану недостовірну інформацію про позивача на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади, який є офіційним веб-сайтом Кабінету Міністрів України в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію про те, що він є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в

ФСБ та є агентом ФСБ, поширену ОСОБА_1 шляхом проголошення звернення до представників засобів масової інформації під час вступної промови до засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року та поширеної Кабінетом Міністрів України шляхом опублікування стенограми вступної частини засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України; зобов`язати ОСОБА_1 спростувати поширену ним недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_3 є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ шляхом оголошення повідомлення для представників засобів масової інформації наступного змісту: "20 січня 2016 року у вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України, звертаючись до представників засобів масової інформації, я безпідставно навів неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_3 є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ. Повідомляю, що зазначена інформація про ОСОБА_3 є непідтвердженою та недостовірною"; зобов`язати Кабінет Міністрів України, Секретаріат Кабінету Міністрів України та Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України спростувати поширену ними недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_3 є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ шляхом опублікування на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України повідомлення наступного змісту: "20 січня 2016 року на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України опублікована стенограма вступної частини засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року, яка містить неправдиву інформацію про належність ОСОБА_3 до тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ. Повідомляємо, що зазначена інформація про ОСОБА_3 є непідтвердженою та недостовірною".

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 , інформацію про те, що він є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ, поширену ОСОБА_1 шляхом проголошення звернення до представників засобів масової інформації під час вступної промови до засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року та поширеної Кабінетом Міністрів України, шляхом опублікування стенограми вступної частини засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України. Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати поширену ним недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_3 є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ шляхом оголошення повідомлення для представників засобів масової інформації наступного змісту: "20 січня 2016 року у вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України, звертаючись до представників засобів масової інформації, я безпідставно навів неправдиву інформацію про те, що ОСОБА_3 є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ. Повідомляю, що зазначена інформація про ОСОБА_3 є непідтвердженою та недостовірною". Зобов`язано Кабінет Міністрів України, Секретаріат Кабінету Міністрів України та Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України спростувати поширену ними недостовірну інформацію про те, що ОСОБА_3 є прикладом тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ шляхом опублікування на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України повідомлення наступного змісту: "20 січня 2016 року на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України опублікована стенограма вступної частини засідання Кабінету Міністрів

України від 20 січня 2016 року, яка містить неправдиву інформацію про ОСОБА_3 як приклад тих, хто крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ та є агентом ФСБ. Повідомляємо, що зазначена інформація про ОСОБА_3 є непідтвердженою та недостовірною".

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що позивачем не було доведено той факт, що оспорювана інформація стосується саме його, оскільки ОСОБА_1 було згадано лише прізвище " ОСОБА_3 ", що не ідентифікує цю особу з позивачем; твердження позивача про те, що він є афілійованою особою з ПАТ "Запоріжтрансформатор" і висловлення ОСОБА_1 стосувались саме нього є необґрунтованими, оскільки згідно офіційної оприлюдненої річної інформації про емітента цінних паперів ПАТ "Запоріжтрансформатор" за 2015-2016 року ОСОБА_3 не має відношення до цього товариства; суд дійшов помилкового висновку, що промова ОСОБА_1 є фактичними твердженнями щодо особи позивача, оскільки загальний контекст промови свідчить про те, що інформація була висловлена у формі оціночних суджень; суд безпідставно прийняв, як належний доказ, висновок експертного дослідження № 056/74 від 24 лютого 2017 року, складений Українським бюро лінгвістичних експертиз НАН України, оскільки позивач не був наділений правом на подання такого доказу до 15 грудня 2017 року, крім того експертів не було попереджено про кримінальну відповідальність та не вказано, що висновок підготовлено для подання до суду.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням, Кабінет Міністрів України також подав апеляційну скаргу до якої приєдналися Секретаріат Кабінету Міністрів України; Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України. Посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права скаржник, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не визначився з особою, яка поширила оспорювану інформацію, не встановив хто є власником єдиного веб-порталу органів виконавчої влади України, а тому дійшов помилкового висновку про те, що Кабінет Міністрів України є належним відповідачем у справі; позивачем не доведено, що поширена ОСОБА_1 інформація є твердженням, яке не відповідає дійсності і стосується саме ОСОБА_3 ; суд помилково прийняв до уваги висновок експертного дослідження № 056/74 від 24 лютого 2017 року, складений Українським бюро лінгвістичних експертиз НАН України, оскільки він є неналежним з огляду на встановлені нормами процесуального права вимоги щодо такого виду доказу.

У відзивах на апеляційні скарги представники ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заперечують щодо доводів відповідачів та просять залишити рішення суду першої інстанції без змін. Зазначають, що поширена ОСОБА_1 інформація є неправдивим твердженням стосовно особи позивача, а тому висновок суду щодо задоволення позовних вимог є законним та об`єктивним.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримав свою апеляційну скаргу з наведених в ній підстав; проти задоволення апеляційної скарги Кабінету Міністрів України не заперечував.

Представник Кабінету Міністрів України - Ферштей А.М., представник Секретаріату Кабінету Міністрів України - Головатенко О.М., представник Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України - Шевченко О.А. підтримали апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України та просили її задовольнити; проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 не заперечували.

Представники ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційних скарг та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 20 січня 2016 року у вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді Прем`єр-міністра України, зазначив: "Хочу вас проінформувати про те, що по відношенню до окремих осіб вже порушені кримінальні провадження. І тому може статися так, що їм прийдеться надовго затриматися в Україні. І зараз це лежить виключно в компетенції правоохоронних органів. Там реальні кримінальні правопорушення. Вони крадуть гроші з бюджету, а потім фінансують в першу чергу антиукраїнські політичні сили і відчитуються в ФСБ, як, наприклад, робить громадянин Російської Федерації ОСОБА_3 , який "пасеться" на українському енергетичному секторі останні 10 років. Чистий агент. До речі, я сьогодні вранці прочитав інформацію про те, що знову скандал з трансформаторами. Я прошу протокольне рішення Кабінету Міністрів - зупинку оплати трансформаторів з "Центренерго" і "Укрінтеренерго" до того моменту, поки не буде завершена перевірка тендерних умов. З`ясувати, чому всі іноземні компанії за дивним збігом обставин програли тендери. Один Запорізький трансформатор виграв. Напевно, просто дуже якісні трансформатори російського виробництва.".

Стенограму вступної частини засідання Кабінету Міністрів України опубліковано на Урядовому порталі: єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с. 18).

Вказана інформація набула широкого розповсюдження серед необмеженого та невизначеного кола осіб, що підтверджується матеріалами опублікованими в засобах масової інформації (том 1 а.с. 19-58).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що висловлена ОСОБА_1 інформація, яка поширена Кабінетом Міністрів України, Секретаріатом Кабінету Міністрів України, Господарсько-фінансовим департаментом Секретаріату Кабінету Міністрів України, стосується саме ОСОБА_3 , є недостовірною, негативною, такою, що порушує особисті немайнові права позивача, впливає на його ділову репутацію, а тому підлягає спростуванню.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Відповідно до частини 4 статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, в тому числі, ділова репутація, ім`я (найменування), а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством (стаття 201 ЦК України).

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в України, неодноразово наголошував, зокрема у рішенні від 28 березня 2013 року у справі "Нова газета" та Бородянський проти Росії", що втручання в свободу вираження власних думок та поглядів порушує свободу висловлення думки в трьох випадках: якщо воно здійснено не на підставі закону, якщо воно не переслідує допустимої мети або якщо воно порушує баланс між метою, заради якої здійснено втручання, і свободою вираження думки.

Європейський суд із прав людини також підтвердив, що правдивість оціночних суджень не припускає можливості доказування, і оціночні судження дійсно слід відрізняти від фактів, існування яких може бути підтверджене та виділив три можливі варіанти фундаменту, на якому можна побудувати свою оцінку: 1) факти, що вважаються загальновідомими; 2) підтвердження висловлювання яким-небудь джерелом; 3) посилання на незалежне дослідження.

Таким чином, фактичні твердження та оціночні судження є різними поняттями, а розмежовування цих термінів лежить в основі захисту права на честь та гідність, як особистих немайнових прав.

У частині 2 статті 30 Закону України "Про інформацію" визначено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, у силу положень статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За положеннями статті 29 Закону України "Про інформацію" суспільство має право на отримання суспільно необхідної інформації і предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо.

При цьому суспільство також має право на отримання інформації, яка відповідає дійсності та надає можливість суспільству здійснити її оцінку самостійно на основі усіх фактів та різноманіття думок щодо оцінки такої інформації та її значення для суспільства, тому так важливо, щоб інформація, яка розповсюджується будь-ким, а особливо засобами масової інформації або лідерами суспільної думки, посадовими особами, державними службовцями, відповідала дійсності з одного боку а з іншого була суспільно значуща та

задовольняла попит суспільства на необхідність контролю за діяльністю державних органів та їх посадових осіб.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що поширена ОСОБА_1 інформація у вступній промові до засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року стосується саме ОСОБА_3 . Така інформація є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, що підтверджується висновком судового експерта - директора Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України Ажнюка Б.М. від 24 лютого 2017 року за № 056/74.

Разом із тим, з тексту промови ОСОБА_1 від 20 січня 2016 року убачається, що озвучена ним інформація приводиться на прикладі громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 .

Статтею 24 ЦК України визначено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

Відповідно до положень статті 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. При здійсненні окремих цивільних прав фізична особа відповідно до закону може використовувати псевдонім (вигадане ім`я) або діяти без зазначення імені. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону.

Аналізуючи вищенаведену норму матеріального права, можна зробити висновок, що складовими частинами імені фізичної особи, які дають підставу для її первинної ідентифікації, є її прізвище, ім`я та по батькові.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з тексту вступної промови Прем`єр-міністра України Яценюка А.П. до засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року неможливо встановити, що вказівка про "громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 " стосувалася саме позивача ОСОБА_3 , оскільки зазначення лише громадянства і прізвища особи не дає можливості її ототожнити з конкретною фізичною особою.

Посилання позивача на те, що на підставі інформації, яка була зазначена у вступній промові Прем`єр-міністра України Яценюка А.П. до засідання Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року у засобах масової інформації публікувались статті саме про ОСОБА_3 є необґрунтованими, оскільки автори цих публікацій (том 1 а.с. 19-58) на власний розсуд визначилися із особою, про яку зазначалося у тексті вказаної промови.

У даному випадку питання сприйняття висловлювань ОСОБА_1 стосовно "громадянина Російської Федерації ОСОБА_3 " має суб`єктивний характер, а тому у засобах масової інформації автори статей на власний розсуд ототожнили ОСОБА_3 з "громадянином Російської Федерації ОСОБА_3 " про якого зазначалося у тексті промови ОСОБА_1 .

Крім того, матеріали справи не містять доказів тієї обставини, що ОСОБА_3 є афілійованою особою ПАТ "Запоріжтрансформатор".

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що висловлювання ОСОБА_1 стосувалися позивача, а тому факт порушення немайнових прав ОСОБА_3 судом не встановлено і як наслідок судовому захисту не підлягає.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що інформація висловлена на засіданні Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року не стосується позивача, то відсутні підстави для надання оцінки щодо її характеру, а також визначення її форми (твердження чи оціночне судження).

З урахуванням наведеного, не вбачається необхідним надання оцінки іншим доводом апеляційних скарг, оскільки на суть спірних правовідносин не впливають.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом ухвалено рішення про задоволення позову через неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування

рішення суду й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 653 грн. 60 коп., а також по 2 480 грн. 40 коп. судового збору на користь Міністерства юстиції України, Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України та Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ; Кабінету Міністрів України, подану представником ОСОБА_7 , до якої приєдналися Секретаріат Кабінету Міністрів України; Господарсько-фінансовий департамент Секретаріату Кабінету Міністрів України, задовольнити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 лютого 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Кабінету Міністрів України, Секретаріату Кабінету Міністрів України, Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 653 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Міністерства юстиції України судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 2 480 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Господарсько-фінансового департаменту Секретаріату Кабінету Міністрів України судовий збір за приєднання до апеляційної скарги в розмірі 2 480 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Секретаріату Кабінету Міністрів України судовий збір за приєднання до апеляційної скарги в розмірі 2 480 грн. 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 11 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: