Справа №752/4886/18
Провадження № 2/752/430/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.10.2021 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Потапенко Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: Голосіївський районний відділ Державної міграційної служби України у м.Києві про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні жилим приміщення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на кв. АДРЕСА_1 .

Позов обгрунтований тим, що 24.06.2015 року між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики. В забезпечення виконання зазначеного договору того ж дня між сторонами укладено договір іпотеки предметом якого була квартира АДРЕСА_2 .

В зв`язку з невиконанням основного договору, позивачка задовольнила свою вимогу шляхом отримання предмету іпотеки у свою власність.

По причині того, що в Окружному адміністративному суді міста Києва розглядаються справи щодо оскарження відповідачем ОСОБА_2 реєстраційних дій відносно реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 та у Голосіївському районному суді м.Києва справа про поділ спільного майна подружжя, а саме поділу спірної квартири, позивачка вважає що відповідачі своїми діями не визнають законного права власності позивачки на вказану квартиру, у зв`язку з чим просила суд визнати право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2

13.02.2019 р. представником позивача подана заява про збільшення позовних вимог, яка фактично є заявою про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач за результатами розгляду прави просить визнати право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , усунути перешкоди у користуванні жилим приміщення шляхом визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування кв. АДРЕСА_3 , зобов`язати Державну міграційну службу Голосіївського району м.Києва зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку в спірній квартирі та стягнути з відповідачів судові витрати у справі..

В заяві про зміну предмету позову представник позивача зазначає, що у вказаній квартирі зареєстрована ОСОБА_4 , та в зв`язку з цим просить суд визнати її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов`язати Державну міграційну службу Голосіївського району м.Києва зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку місця проживання у цій квартирі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.03.2018 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.06.2020 року справа прийнята до свого провадження суддею Колдіною О.О. Призначено підготовче засідання. Надано відповідачам строк на подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.01.2021 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обгрунтування позову в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, з підстав, зазначених в позовній заяві, з врахуванням заяви про зміну предмету позову.

Відповідачі та представник третьої особи повторно в судове засідання не з`явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись у спосіб, передбачений ст.ст.128, 130 ЦПК України. Судові повістки повернулись до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресатів за адресою проживання.

Представник відповідача ОСОБА_2 був повідомлений про судовий розгляд належним чином.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов не підлягає задоволенню в зв`язку з наступним.

Судом встановлено, що 24.06.2015 між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, на забезпечення виконання якого було укладено Іпотечний договір від 24.06.2015 року. Предметом іпотеки сторони узгодили квартиру АДРЕСА_2 .

22.09.2016 року, в зв`язку з невиконанням основного зобов`язання, на підставі зазначеного Іпотечного договору від 24.06.2015 року рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Каплун Юрія Вікторовича право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Позивачка, посилаючись на відкритті судові провадження щодо оскарження відповідачем ОСОБА_2 реєстраційних дій відносно реєстрації права власності на зазначену квартиру та на провадження про поділ майна між подружжям відповідачів, вважає що відповідачі не визнають право власності на зазначену квартиру за нею.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до наданої позивачем до матеріалів справі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 22.02.2018 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 .

Виходячи з зазначеного, суд приходить до висновку що право власності на зазначену квартиру як речове право позивача визнано та підтверджено державою.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В силу ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Виходячи з доводів, що містить позовна заява, обсягу наданих стороною позивача доказів, суд приходить до висновку про недоведеність порушеного права позивачки.

Наявність судових спорів між ОСОБА_2 та Міністерством юстиції України щодо законності проведення реєстраційних дій, а також щодо поділу майна подружжя не свідчить, що право власності ОСОБА_1 на спірну квартиру на момент звернення до суду є порушеним або не визнається відповідачами, оскільки останні не заявляли таких вимог до позивача.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_3 та зобов`язання органів Державної міграційної служби зняти її з реєстрації з огляду на наступне.

У позовній заяві позивачка зазначила, що у зазначеній квартирі залишилася зареєстрована відповідач ОСОБА_4 та просить суд визнати її такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням і зняти з реєстрації.

Підставами звернення позивачів до суду з даним позовом є порушення права власності без позбавлення права користування і володіння майном.

Відповідно до роз`яснень, викладених в Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В силу положень ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачкою в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_4 зареєстрована у зазначеній квартирі, а отже не доведено наявність порушеного права.

Вимога про зобов`язання Державної міграційної служби Голосіївського району міста Києва зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 є похідною від задоволення вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням і може бути заявлена до уповноваженого органу на здійснення реєстраційних дій у разі наявності порушення прав в цій частині.

Оскільки судом у даному судовому процесі не встановлено підстав для визнання відповідачки ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщення, вимога про зобов`язання зняти її з реєстраційного обліку також не підлягає задоволенню.

Крім того, така вимога заявлена не до уповноваженого суб`єкта на вчинення реєстраційних дій, який не залучений до участі у справі в якості відповідача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: Голосіївський районний відділ Державної міграційної служби України у м.Києві про визнання права власності, усунення перешкод у користуванні жилим приміщення, зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя