Ухвала

15 березня 2021 року

м. Київ

справа № 183/3248/16

провадження № 61-3971ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної Олени Вікторівни на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - товариство

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення банківського вкладу та процентів за договором,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року, позов

ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), третя особа - товариство

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, розірвання договору, стягнення банківського вкладу та процентів за договором задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу № SAMDN7471 від 13 лютого 2008 року у сумі 60 874,92 грн, яка складається з наступного: 23 110,52 грн (сума депозиту разом з відсотками), 23 110,52 грн (пеня), 3 495,85 грн (3% річних), 10 822,41 грн. (інфляційні втрати), 335,62 грн (відсотки за депозитом після розірвання договору).

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу SAMDN5633 від 04 березня 2011 року у сумі

67 588,60 грн, яка складається з наступного: 25 673,97 грн (сума депозиту разом з відсотками), 25 673,97 грн (пеня), 3 847,78 грн (3% річних),

12 022,67 грн (інфляційні втрати), 370,21 грн (відсотки за депозитом після розірвання договору).

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу № SAMDN9701 від 30 серпня 2012 року у сумі 8 097,78 доларів США, яка складається з наступного: 3 726,70 доларів США (сума депозиту разом з відсотками), 558,44 доларів США (3% річних),

55,94 доларів США (відсотки за депозитом після розірвання договору),

а також пеню у сумі 105 12428 грн.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором вкладу № SAMDN0815 від 29 березня 2013 року у сумі 143 452,75 грн, яка складається з наступного: 54 506,30 грн (сума депозиту разом з відсотками), 54 506,30 грн (пеня), 8 169,18 грн (3% річних),

25 525,16 грн (інфляційні втрати), 745,81 грн (відсотки за депозитом після розірвання договору).

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 551,20 грн, а разом - 10 551,20 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

10 березня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Волошина О. В. засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська

від 21 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 17 лютого 2021 року (надійшла до суду 05 березня 2021 року), у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення частково та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної О. В. не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Волошиної Олени Вікторівни на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 14 квітня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць