КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №759/20209/21 Головуючий у 1 інстанції: Горбенко Н.О.

Провадження №22-ц/824/15802/2021 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

23 грудня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Сліпченка О.І., Сушко Л.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року про повернення позовної заяви позивачеві в справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку,-

ВСТАНОВИВ

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про нарахування та стягнення грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку визнано неподаною і повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що суд першої інстанції самостійно змінив предмет позову і зазначив, що у позовних вимогах вказано стягнути середній заробіток та компенсацію за невикористану відпустку. Однак, у позові вимоги стягнути немає, адже позивач у позовній заяві не визначав конкретного періоду та суми до стягнення.

Вказує, що компенсація за невикористану відпустку та зобов`язання нарахуватисередній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку є складовими заробітної плати і тому не підлягають оплаті судовим збором.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року про повернення позовної заяви позивачеві.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року призначено справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року про повернення позовної заяви позивачеві до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Апарату Верховної Ради України про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, в якому просив:

- зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 94,5 календарних дні щорічної основноївідпустки за період роботи в Апараті Верховної Ради України на посаді помічника-консультанта народного депутата України Безбаха Я.Я., безпоширення дії Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. В ухвалі зазначено, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України, а тому позивачу потрібно уточнити позовні вимоги про стягнення середнього заробітку, зазначити ціну позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується, сплатити судовий збір в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку.

На виконання вимог ухвали суду ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що суд першої інстанції самостійно змінив предмет позову та зазначив вимогу стягнути середній заробіток та компенсацію за невикористанувідпустку. Крім того, компенсація за невикористану відпустку та зобов`язання нарахувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку є складовими заробітної плати і тому не підлягають оплаті судовим збором.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною і повернуто позивачу, оскільки ним не було усунуто недоліки, зазначені в ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 15 вересня 2021 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду про повернення позовної заяви виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч. 5 ст. 185 ЦПК України).

Так, чинним законодавством передбачено повернення позовної заяви, якщо у встановлений судом строк позивачем не виконано вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху. Повернення позовної заяви - це процесуальна дія, яка припиняє розгляд конкретної позовної заяви на стадії відкриття провадження без вирішення спору по суті, у випадку неможливості її розгляду з підстав, які можуть бути усунуті особою, яка звернулася до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами зобов`язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані 94,5 календарних дні щорічної основної відпустки за період роботи в Апараті Верховної Ради України на посаді помічника-консультанта народного депутата України Безбаха Я.Я., без поширення дії Закону України «Про державну службу», а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У позовній заяві ОСОБА_1 посилався на ч. 1 ст. 116, ч. 1 ст. 117 КЗпП України, які передбачають обов`язок роботодавця при звільненні виплатити всі належні працівнику суми та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року роз`яснено, що резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання.

У ній, зокрема, має бути зазначено:

- висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково (при відмові в позові слід точно зазначити, кому, відносно кого та в чому відмовлено);

- висновок суду по суті позовних вимог: які саме права позивача визнано або поновлено;

- розмір грошових сум чи перелік майна, присуджених стороні;

- вартість майна,яке належить стягнути з відповідача, якщо при виконанні рішення присудженого майна у наявності не буде;

- конкретні дії, які відповідач повинен вчинити та на чию користь, або інший передбачений законом спосіб захисту порушеного права;

- розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 88 ЦПК строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження;

- у яких межах допускається негайне виконання рішення, коли суд зобов`язаний або має право його допустити.

У справі, що переглядається, суд у резолютивній частині рішення повинен визначити суми, що підлягають стягненню з відповідача, а саме, компенсацію за невикористані календарні дні щорічної основної відпустки та середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності позивачу уточнити позовні вимоги про стягнення середнього заробітку, зазначити ціну позову, обґрунтований розрахунок суми, що стягується.

Також суд першої інстанції правильно зазначив про обов`язок позивача сплатити судовий збір за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За положеннями ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Велика Палата Верховного Суду у справі №910/4518/16 (провадження №12-301гс18) зробила висновок, що розміщення норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України в розділі VII «Оплата праці» є логічно вмотивованим, оскільки ними встановлено відповідальність роботодавців за затримку виплат коштів винагороди за виконану працівниками роботу, які повинні бути виплачені при їх звільненні. Проте таке розташування зазначених норм права не свідчить про належність середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні до структури заробітної плати. З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Отже, системний аналіз наведеної норми закону з врахуванням наведених правових висновків Верховного Суду дає підстави для висновку, що від сплати судового збору на всіх стадіях судового розгляду справи на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільненні позивачі лише щодо вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, разом з цим за подання позову із іншими ніж ті, що зазначені позовними вимогами позивачі мають здійснити сплату судового збору.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 була заявлена вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпустки, яка входить до структури заробітної плати, та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який не входить до структури заробітної плати.

Отже, позивач не звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині вимог про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

Позивач вважається таким, що не усунув недоліки, якщо до закінчення встановленого судом строку не усунув усіх або хоча б одного недоліку, зазначеного в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, суд апеляційної інстанції визнав правильним висновок суду першої інстанції про повернення позивачу позовної заяви з підстави, передбаченої ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість ухвали не впливають, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.І. Сліпченко

Л.П. Сушко