Справа № 524/415/21
Провадження №2/524/1504/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі:
головуючого судді Вінтоняк Н.Д.,
за участю секретаря судового засідання Воблікової І.О.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У січні 2021 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою, окрім інших, також зареєстровані: ОСОБА_2 . Позивач зазначає, що відповідач був зареєстрований за вказаною адресою на прохання його матері, однак ніколи не проживав у спірному будинку.
Посилаючись на те, що реєстрація відповідача створює перешкоди у користуванні своїм майном, посилаючись на положення ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, позивач просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування, житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 17.02.2021 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Ухвалою суду від 16.03.2021 року постановлено розглядати справу в заочному порядку.
Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлялися судовими повістками-повідомленнями та через оголошення на веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомляв, відзив на позов не подав.
Керуючись ст. 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.09.2010 року та витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 4-5).
За даною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6-8).
Відповідно до акту від 28.01.2021 року ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з 05.04.2014 року і по теперішній час, його особисті речі, які могли б вказати на його перебування, відсутні (а.с. 19).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі рішення суду.
Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.
У відповідності до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно з вимогами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
П. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02 березня 2016 року за № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідачів.
Враховуючи вище викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у сумі 908 грн.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. ст. 15, 319, 321, 383, 391, ЦК України , ст. ст. 2-5, 7-13, 17, 76-81, 141, 258-259, 263- 265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд -,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Н.Д. Вінтоняк