КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2050/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Київ

Справа № 359/3658/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Махлай Л.Д.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка подана представником Бутенко Марією Олегівною, на заочне рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Журавського В.В.,

у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

встановив:

В травні 2020 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернувся до суду позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути понесені витрати на виплату страхового відшкодування у розмірі 9715 грн. 29 коп., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 08 березня 2017 року о 18 годині 40 хвилин в с. Вишеньки Київської області, Бориспільського району сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля марки «Fuqi», номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2017 року винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1 . На дату дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Тому позивач виплатив власнику автомобіля марки «Fuqi», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 9715 грн. 29 коп. Таким чином, до МТСБУ перейшло право вимоги, яке ОСОБА_2 мав до ОСОБА_1 . Відповідач ухиляється від добровільного відшкодування позивачу витрат на виплату страхового відшкодування.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України - Бутенко М.О. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/3276/17 від 06.06.2017 року, а саме показів свідків, які безпосередньо зазначені у постанові, в діях ОСОБА_1 вбачається порушення правил дорожнього руху, які є в прямому причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди та матеріальною шкодою, яка була завдана потерпілій особі в наслідок дорожньо-транспортної пригоди. В додатках до позовної заяви містилась постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/3276/17 від 06.06.2017 року, однак не була додана постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/10076/17 від 05.01.2018 року щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ст. 124 КпАП України.

Враховуючи, положення ч.1 та ч. 4 ст. 82 ЦПК України, факт вини ОСОБА_1 , у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08.03.2017 року, є такий, що не підлягає доказуванню, оскільки відповідач, як особа, яку безпосередньо притягували до адміністративної відповідальності як в порядку ст. 130 КУпАП, так і в порядку ст. 124 КУпАП, була повідомлена про їх розгляд, жодним чином не оскаржувала, а тому є визнаною зі сторони відповідача. Однак, суд першої інстанції не врахував при винесенні рішення того факту, що вина ОСОБА_1 у настанні дорожньо-транспортної пригоди є загальновизнаним фактом, який не підлягає доказуванню.

В судовому засіданні представник позивача Бутенко М.О. підтримала доводи апеляційної скарги, просила рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за його відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали цивільної справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 08 березня 2017 року за участю автомобіля марки «FUQI», номерний знак НОМЕР_2 та автомобіля марки «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , та як наслідок - наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та матеріальною шкодою, якої зазнав власник автомобіля марки «FUQI», номерний знак НОМЕР_2 .

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що підстави для стягнення з НОМЕР_2 страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 9045 грн. 29 коп. відсутні.

Виходячи з наявних у матеріалах справи, досліджених судом першої інстанції письмових доказів, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідають обставинам справи, положенням матеріального закону, зроблені з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч.3 ст. 13, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 08 березня 2017 року о 18 год. 40 хв. в Київській області, Бориспільський район, с. Вишеньки, власнику автомобіля марки «Fuqi», номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду. На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем сплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 9715 грн. 29 коп. Відповідно до постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2017 року винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП визнано відповідача ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент ДТП застрахована не була. Посилаючись на викладене, на підставі статей 38, 39 і 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та статей 1166, 1187, 1188 і 1191 ЦК України, вказує, що до МТСБ України перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

На підтвердження заявлених вимог позивачем до позовної заяви додано копії наступних документів: постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 08.06.2017 року, схему дорожньо-транспортної пригоди від 08.06.2017 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс № АЕ/ 9837160 , звіт про визначення вартості матеріального збитку від 03.07.2017 року, заяву про виплату страхового відшкодування, довідку про розмір відшкодування від 13.10.2017 року та наказ № 1289 від 07.02.2017 року про виплату відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «FUQI», номерний знак НОМЕР_2 (а.с.9).

З повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 08 червня 2017 року вбачається, що 08 березня 2017 року о 19 годині 05 хвилин в Київській області, Бориспільський район, с. Вишеньки, вул. Щаслива ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Ford Taurus», номерний знак НОМЕР_1 , в нетверезому стані, продер дзеркалом весь лівий бік автомобіля марки «FUQI», номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на обочині (а.с.7).

За змістом постанови Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2017 року встановлено, що 08 березня 2017 року о 18 годині 40 хвилин в с. Вишеньки Бориспільського району по вул. Щаслива, 46 водій ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота та від огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП (а.с.5-6).

Отже, постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою, яка перебуває у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Відповідно до звіту №1519/17 від 03 липня 2017 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу марки «FUQI», номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить 9045 гривень 29 копійок (а.с.12-34).

З матеріалів справи вбачається, що позивач МТСБУ виплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 9045 грн. 29 коп., що підтверджується наказом МТСБУ №8289 від 07 лютого 2017 року (а.с.42) та копією платіжного доручення №901822 від 08 лютого 2018 року (а.с.45).

Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на Моторне (транспортне) страхове бюро покладається обов`язок за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодувати власнику транспортного засобу, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, шкоду, заподіяну іншим транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно із пунктом 38.1.2. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України визначено, що шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її заподіяла.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого страхового відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч.1 ст.1191 ЦК України).

Згідно з ч. 5, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з абз.4 п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Встановлено, що в матеріалах справи відсутня постанова суду про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП, яка відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України є обов`язковою для суду у даній категорії справи для з`ясування факту вчинення ДТП та наявності в діях цієї особи вини.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки наявних в матеріалах справи доказів не достатньо для висновку про те, що ДТП сталась за участю відповідача ОСОБА_1 та з його вини, адже постановою, наданою позивачем до позовної заяви, встановлено, що ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння.

Позивачем не доведено та не надано доказів відповідно до положень ст. 76-79 ЦПК України на підтвердження наявності вини відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 08 березня 2017 року за участю автомобіля марки «FUQI», номерний знак НОМЕР_2 , та автомобіля марки «Ford Mondeo», номерний знак НОМЕР_1 , та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та матеріальною шкодою, якої завдано власнику автомобіля марки «FUQI», номерний знак НОМЕР_2

Доводи апеляційної скарги про те, що представником позивача помилково до позовної заяви не була додана постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області по справі № 359/10076/17 від 05 січня 2018 року про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, проте вказана постанова додається до апеляційної скарги колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

Частиною 1, 2. 3 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач до позовної заяви на підтвердження вини ОСОБА_1 в скоєнні ДТП, яка сталась 08 березня 2017 року, додав, зокрема, постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06.06.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 08.06.2017 року, схему дорожньо-транспортної пригоди від 08.06.2017 року.

В прохальній частині позовної заяви представник позивача просив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. У разі розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, або ж у порядку загального позовного провадження - відповідно до ст. 43 ЦПК України просив розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

У позовній заяві не вказано, що позивач не має змоги надати відповідні докази разом з позовною заявою. Надалі будь - яких письмових звернень до суду із зазначенням доказів, які бажає долучити позивач із зазначенням об`єктивних причин неможливості їх надання останній не подавав.

Виходячи з викладеного, колегією суддів відмовлено у прийнятті доказів від позивача на стадії апеляційного розгляду, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України, позбавлений процесуальної можливості прийняти зазначені документи до уваги як належні та допустимі докази.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів передбачено статтею 81 ЦПК України.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушенням принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Доводи позивача про те, що суд першої інстанції не врахував того факту, що вина у настанні дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 є загальновизнаним фактом, який не підлягає доказуванню, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даній категорії справ обов`язок доведення своєї позиції (факту ДТП та наявність у її вчиненні вини особи) та подання суду відповідних доказів належить виключно позивачу, незалежно від позиції відповідача.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що загальновідомими можуть визнаватися факти, які не викликають сумніву в їх достовірності, при цьому їх очевидність має стосуватися кожної людини, а не певного обмеженого кола осіб, а тому постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП не можливо вважати загальновизнаним фактом, який не підлягає доказуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду. Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-376, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, яка подана представником Бутенко Марією Олегівною, - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 березня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Махлай Л.Д.