Провадження № 4-с/643/63/21
УХВАЛА

іменем України

17 березня 2021 року м.Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Кононенко Т.О., розглянувши матеріали цивільної справи за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, стягувач ОСОБА_2 , боржник ОСОБА_3 -

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулався до суду зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник ОСОБА_3 , стягувач ОСОБА_2 .

Вивчивши матеріали скарги, суд приходить наступного висновку:

Відповідно до частини першої статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 431 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до статті 447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною першою статті 448 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Водночас за змістом положень статей 2, 4 та 19 Кодексу адміністративного судочинства України до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України "Про виконавче провадження", згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Оскільки Цивільним процесуальним кодексом України не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця особами, які не є сторонами такого виконавчого провадження, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі N 815/2255/16 (провадження N 11-177апп18) та від 27 березня 2019 року у справі N 823/359/18 (провадження N 1470апп18).

Відповідно до статті 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

За матеріалами справи ОСОБА_1 звернулося до Московського районного суду міста Харкова зі скаргою на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні N 36584840 з примусового виконання рішення Московського районного суду міста Харкова від 24.01.2013 року.

Відтак, з огляду на вказані приписи Закону України "Про виконавче провадження", скаржник ( ОСОБА_1 ), яка оскаржує рішення, дії та бездіяльність державного виконавця за рішення Московського районного суду міста Харкова від 24.01.2013 року по справі № 2027/12664/12, про стягнення з боржника - ОСОБА_3 на користь стягувача - ОСОБА_2 суми боргу 56000 грн, 2189 грн в рахунок 3% річних, 1288 грн в рахунок інфляції, 6165 грн в рахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ, 656,43 грн в рахунок судових витрат, а всього 66299,43 грн, не є стороною виконавчого провадження.

Враховуючи, те що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження N 36584840 і не наділене правом щодо оскарження рішеннь, дій та бездіяльністі державного виконавця в передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України порядку, що також узгоджується висновками Великої Палати Верховного Суду у справі N 917/2267/14 від 05.06.2019 року, оскільки згідно з приписами частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України та частини другої статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" розгляд цієї скарги віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, зважаючи на характер правовідносин у цій справі, доводи заявника скарги, ОСОБА_1 , не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а відноситься до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкриті провадження у справі якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що у відкритті провадження у справі слід відмовити, оскільки ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Окрім того, суд звертає увагу та той факт, що в скарзі вказано два заявника, а саме ОСОБА_1 та боржник ОСОБА_3 , однак скарга підписана тільки ОСОБА_1 , тому суд приходить висновку, що скаргу подано саме ОСОБА_1 , так як ОСОБА_3 скаргу не підписував.

Керуючись ст. 186, 293, 315 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Відмовити у відкриті провадження у цивільній справі за за скаргою ОСОБА_1 на рішення, дії та бездіяльність Міжрайонного відділу ДВС по Холодногірському та Новобаварському районах у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, боржник ОСОБА_3 , стягувач ОСОБА_2 .

Копію ухвали разом зі скаргою та доданими до неї документами повернути заявнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається - протягом п`ятнадцяти днів з дня (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Т.О. Кононенко