Справа № 2-162/2009
Провадження № 6/419/14/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2021 року Новоайдарський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Лободюка В.А.

при секретарі судового засідання Заходяченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Новоайдар Луганської області заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-162/2009, стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль», боржник ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-162/2009, стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль», боржник ОСОБА_1 .

У своїй заяві представник заявника зазначив, що рішенням Новоайдарського районного суду Луганської області у справі №2-162/2009 позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0035/82/103647 від 30.03.2007 року задоволено.

18 жовтня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» було укладено Договір №114/2-23 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступає шляхом продажу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» належні Банку, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» приймає належні АТ «Райффайзен Банк Аваль» права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі Боржників (Портфель Заборгованості) зазначені в Додатку 1 до Договору (Попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною, у тому числі за кредитним договором № 014/0035/82/103647 від 30.03.2007 року.

У зв`язку з наведеним, представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» просив суд замінити стягувача АТ «Райффайзен Банк Аваль» у виконавчому провадженні, шляхом заміни його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

Сторони у судове засідання не з`явились, проте їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.Представник заявника в поданій заяві просив розглянути справу за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Заявник посилаючись на укладання договору відступлення права вимоги надав наступні докази, зокрема:

-копію договору про відступлення права вимоги №114/2-23 від 18 жовтня 2019 року укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»;

-копію витягу з додатку №1 до Договору №114/2-23 від 18.10.2019 року;

-копію платіжного доручення №238 від 08.10.2019 року про перерахування АТ «Райффайзен Банк Аваль» коштів у сумі 232697,01 грн. (плата за відступлення права вимоги згідно Договору відступлення права вимоги №114/2-23 від 18.10.2019);

-копію рішення Новоайдарського районного суду №2-162/2009 від 27.04.2009 року.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Частиною 5 ст. 442 ЦПК України передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Звертаючись до суду із заявою про заміну стягувача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», заявник посилався на те, що до нього перейшло право вимоги до боржника, відповідача, що є підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Однак, звертаючись до суду з даною заявою, заявник не надав на обґрунтування своїх вимог належним чином засвідчену копію рішення суду та виконавчого листа, який видано на виконання судового рішення. Відсутність вказаних документів позбавляє суд можливості встановити всі необхідні умови для заміни стягувача, зокрема існування конкретного зобов`язання між стягувачем та боржником, встановленого судовим рішенням, на підставі чого видано чи може бути видано виконавчий лист. Долучена до заяви роздруківка з Єдиного Державного реєстру судових рішень рішення Новоайдарського районного суду від 27.04.2009 року у справі №2-162/2009 не є належним доказом на підтвердження вказаних обставин, оскільки таке роздруковане з ЄДРСР судове рішення є знеособленим, що не дозволяє встановити факт покладення саме на ОСОБА_1 певного зобов`язання.

Статтею 516 ЦК України визначено порядок заміни кредитора у зобов`язанні. За змістом цієї норми заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно п. 2.7 Договору про відступлення права вимоги №114/2-23 від 18.10.2019 року, первісний кредитор протягом 10 днів з дати відступлення прав вимоги здійснює розсилку повідомлень боржникам та поручителям про відступлення новому кредитору прав вимоги.

В даному випадку заявник до заяви про заміну стягувача не надав суду доказів на підтвердження виконання умов, передбачених ст. 516 ЦК України та п. 2.7 Договору про відступлення права вимоги №114/2-23 від 18.10.2019 року, а саме належного повідомлення боржника про відступлення прав вимоги новому кредитору.

Крім того, представником заявника до заяви про заміну стягувача його правонаступником, не додано доказів того, що станом на час звернення до суду борг божником або ж у примусовому порядку, в т.ч. перед Банком (так як відсутні підтвердження виконання п.2.7 Договору), не було погашено, тобто що існують зобов`язання, які допускають заміну стягувача.

Водночас, стаття 55 ЦПК України визначає загальні положення процесуального правонаступництва та передбачає, що заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (тобто, протягом невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто, таке право не є абсолютним і обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Відповідно достатті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ (аналогічні положення були закріплені устатті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє добровільно або під примусом дії на виконання рішення суду.

Згідно з вимогами статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадії судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується фактичним виконанням судовою рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийнятої до виконання (пункт 2 частини 4статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-УІІІ, пункт 1 частини 1статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ). Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Згідно з частиною 2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УІІІ (аналогічні положення були закріплені у частині 2 стати 8 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-ХІУ) стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Отже, юридична особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути у невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, яке є одним з основоположних аспектів верховенства права.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного суду по справі № 910/10031/13 від 25.06.2019 року.

Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

До заяви не подано жодних підтверджуючих документів що виконавчий лист пред`явлено до виконання, як і не надано документів щодо відкриття виконавчого провадження чи повернення виконавчого документу стягувачу, в зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити стадію виконання рішення суду та строки виконання цього рішення.

Згідно ст.ст.12,13,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає, що заява ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» не підтверджена доказами та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.13, 13, 55, 81, 442 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про заміну стягувача у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа №2-162/2009, стягувач АТ «Райффайзен Банк Аваль», боржник ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Луганського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 15-денний строк з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий В.А. Лободюк