Справа № 199/685/21
(2/199/1695/21)
РІШЕННЯ

Іменем України

10.03.2021 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Остапенко А.В.,за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що він з 12 серпня 2016 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 26.12.2019 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. До розірвання шлюбу, 28.11.2017 року відповідач, як член сім`ї, зареєструвалась у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить позивачу на праві власності на підстав договору-купівлі продажу квартири від 29.04.2014 року.

Відповідач у спірній квартирі не проживає з 07.11.2019 року, особистих речей в ній не має, комунальні послуги не сплачує.

За таких обставин, позивач просив суд визнати відповідача такою, що втратив право користування житловим приміщенням.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечувала.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплено право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно п. 40 рішення ЄСПЛ в справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 2 грудня 2010 року згідно з Конвенцією поняття "житло" не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання "житлом", яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Прокопович проти Росії").

Статтею 386 ЦК України встановлено засади захисту права власності, відповідно до якої держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, має право звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Одним із способів захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, відповідно до вимог ст.391 ЦК України, є право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В., належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач по справі є колишньою дружиною позивача, яка була зареєстрована у квартирі з 28 листопада 2017 року, та шлюб з якою було розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року.

Відповідач у вказаній квартирі не мешкає з листопада 2019 року, особистих речей в квартирі не має, оплату комунальних послуг не здійснює, що підтверджено актом ОСББ «НАШ ДОБРОБУТ 25» від 05.12.2021 року, а також поясненнями самої відповідачки.

Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач не проживає у житлі понад один рік без поважних причин, а тому є такою, що втратила право користування спірним житлом.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст. 12,81,133,141,263-265 ЦПК України, ст. ст. 391,405 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у тридцятиденний строк з дня складання повного судового рішення апеляційної скарги.

Суддя