ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/3526/20 Номер провадження 22-ц/814/494/21Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А. Карпушина Г.Л.

імена (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухвалене 23 грудня 2020 року та додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухвалене 18 січня 2021 року у складі суді Нестеренка С.Г.,

апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області, ухвалене 23 грудня 2020 року у складі суді Нестеренка С.Г.,

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про зміну способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 серпня 2016 року, зі стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 серпня 2016 року з ОСОБА_2 на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісяця.

Зазначала, що на теперішній час її доходів та аліментів на утримання сина, які сплачує відповідач, не достатньо для повного забезпечення потреб дитини. Зазначила, що матеріальне становище відповідача поліпшилося та вважає, що він має змогу сплачувати аліменти пропорційно до отриманих доходів.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів за рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 серпня 2016 року про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми у розмірі 1500 гривень щомісячно на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 800 грн. витрат на правову допомогу.

Не погодившись із рішенням місцевого суду та додатковим рішенням про стягнення витрат на правову допомогу, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2 , просив скасувати їх та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Не погодившись із рішенням місцевого суду його також оскаржила третя особа ОСОБА_3 та просила скасувати його та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 вересня 2004 року, який у подальшому було розірвано.

За час перебування сторін у шлюбі в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 18 серпня 2016 року, яке набрало законної сили стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи з 18 липня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 14).

Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 115-116).

ОСОБА_1 працює закрійником у ТОВ «Шик» та одержує щомісячну заробітну плату у розмірі 4800-5000 грн., що постає з довідки товариства за № 33 від 19 листопада 2020 року (а.с.118).

Неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається з 01 вересня 2020 року на денній формі навчання на першому курсі ДВНЗ «Кременчуцький коледж транспортної інфраструктури» і йому призначена стипендія у першому семестрі з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року у розмірі 980 грн. (а.с. 99).

Відповідач ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 01 лютого 2017 року. Вони є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 71, 72, 82-84).

Третя особа ОСОБА_3 не працює, перебуває на обліку у Кременчуцькому МРЦЗ як безробітна та отримує допомогу (а.с. 73).

Сторонами визнано, що за домовленістю між ними відповідач добровільно сплачує позивачеві щомісячно аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 2000 грн.

Згідно довідки Адміністрації Державної прикордонної служби України за № 37910 (а.с. 124) ОСОБА_2 неодноразово виїжджав за межі України, зокрема до Російської Федерації, Литовської Республіки, Федеративної Республіки Німеччина.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про доведеність позивачем наявності підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Таким чином, зміна розміру аліментів, у тому числі шляхом зміни способу їх присудження, можлива виключно з підстав, визначених ст. 192 СК України.

Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначає, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Аналіз змісту статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України.

Згідно статті 8 СК України якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Аналіз статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У частинах першій, другій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.

Усталеним є розуміння юридичних фактів як певних фактів реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Тлумачення частини третьої статті 11 ЦК України свідчить, що правові норми самі по собі не можуть створювати суб`єктивних прав та обов`язків, оскільки необхідна наявність саме юридичного факту.

Зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, але є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним вимогам, позивачем не надано достатніх доказів, які б свідчили про наявність підстав для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України, зокрема зміну матеріального становища платника або одержувача аліментів.

Після ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у сторін змінився сімейний стан.

Так, відповідач одружився та має на утриманні малолітню доньку. Його дружина ОСОБА_3 є безробітною.

Вказане свідчить про те, що у ОСОБА_2 з`явилось додаткове фінансове навантаження, а не покращення матеріального становища.

Факт виїзду відповідача за кордон, визнаний сторонами, жодним чином не вказує на його матеріальний стан та наявність стабільного доходу.

Відповідні висновки місцевого суду є припущеннями, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Отже, матеріали справи не містять доказів, які б прямо чи опосередковано могли б свідчити про те, що матеріальне становище ОСОБА_2 покращилося, а отже наявні підстави для зміни розміру стягуваних з нього аліментів.

Місцевим судом правильно встановлено, що ОСОБА_1 12 травня 2017 року, тобто після ухвалення рішення про стягнення аліментів, зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 .

ОСОБА_1 працевлаштована та отримає заробітну плату у розмірі 5000 грн. на місяць (а.с. 118), а її син ОСОБА_7 отримує стипендію у розмірі 980 грн. щомісяця.

Отримання зазначеного доходу не враховувалось під час ухвалення рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 серпня 2016 року про стягнення аліментів та визначення їх розміру, а отже твердження про погіршення матеріального становища є безпідставними.

Більше того, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 серпня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 у добровільному порядку не надає допомогу дружині та дитині.

При цьому, після ухвалення вказаного рішення відповідач почав добровільно сплачувати аліменти у розмірі 2 000 грн. на місяць, що перевищує розмір аліментів, визначений судом, а отже покращує матеріальне становище ОСОБА_1 порівняно із тим, яке мало б бути у неї у разі сплати аліментів у розмірі, визначеному судом.

Посилання позивача на те, що її син хворіє, а також вивчає іноземну мову, що тягне додаткові матеріальні витрати, не може свідчити про необхідність зміни розміру аліментів.

Зазначені обставини відповідно до положень ст. 185 СК України є підставою для стягнення з відповідача додаткових витрат на дитини, проте такі вимоги ОСОБА_1 у суді першої інстанції не заявляла.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене відсутні й підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу, що тягне за собою скасування додаткового рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2021 року.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, місцевим судом ухвалено помилкове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору, то судові витрати у справі слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 2, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовити.

Додаткове рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 січня 2021 року скасувати.

Судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.А. Гальонкін

Г.Л. Карпушин