Єд.унік. № 243/756/21
Провадження № 2/243/883/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 березня 2021 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Фіртич О.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Слов`янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 діючої в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання, -

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 діюча в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із матір`ю, ОСОБА_1 , на користь якої з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів доходів, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення повноліття.

На теперішній час ОСОБА_2 виповнилося 18 років. Він навчається у Харківському національному університеті внутрішніх справ на денній формі навчання та потребує матеріальної допомоги батьків на період навчання.

У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача аліменти на користь ОСОБА_2 на період його навчання до досягнення ним двадцяти трьох років в розмірі розмірі 1/6 частини усіх видів доходів.

Позивач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до судового засідання не з`явилась(а.с.22).

Відповідач ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовою кореспонденцією в матеріалах справи, до судового засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав (а.с.23).

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, що узгоджується із ст. 280 ЦПК України, позивач не заперечує проти такого порядку розгляду справи.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 12 лютого 2021 року по справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України, малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Положеннями ч. 13 ст. 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 223 ЦПК України передбачено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у випадку першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Як вбачається з ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, але в судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив на позов та позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне.

Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14 січня 2003 року, видане відділом реєстрації акитів цивільного стану Слов`янського міського управління юстиції, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 та його батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 жовтня 2008 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення повноліття (а.с.14).

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 06.11.2008 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , було розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу були присвоєні призвіща йому « ОСОБА_5 », їй « ОСОБА_1 »(а.с.8).

Як вбачається з довідки № 2/01475-к від 05 січня 2021 року, виданої Харківським національним університетом внутрішніх справ, ОСОБА_2 на час розгляду даної цивільної справи навчається у Харківському національному університеті внутрішніх справ ІV рівня акредитації та є курсантом 1-го курсу(денна форма навчання за державним замовленням). Термін навчання закінчується серпень 2022 року (а.с.17).

Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Суд виходить з вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною 1 статті 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, відповідно до якої при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Також з урахуванням вимог ч. 2 ст. 182 СК України, необхідно зазначити, що розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення - у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 200, ст. 201 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187,189-192 і 194-197цього Кодексу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.20 Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Верховний Суд України дійшов висновку, що у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги в зв`язку з навчанням до досягнення нею 23 років, правила ст. 185 СК не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Про це йдеться в Постанові Судової палати в цивільних справах ВСУ від 24 лютого 2016 року № 6-1296цс15.

Частинами 1-3 ст. 181 СК передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини, той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в його утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК визначаються кілька видів виконання цього обов`язку, зокрема, утримання неповнолітньої дитини, яке стягується в частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (ст. 185); утримання дитини, що знаходиться в установі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, в разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або інший заклад, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (ст. 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (ст. 198).

Згідно ч. 1 ст. 185 СК, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу ст. 185 СК додаткові витрати присуджуються дитині при наявності у одного з батьків, з ким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності у нього здібностей, талантів, в зв`язку з його хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом і т.п. Наявність таких витрат повинен довести позивач. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, одержуваних одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим ст. 199 СК передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, то батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, способом сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійних, окремих від аліментних зобов`язань, обов`язки батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, викликаних особливими обставинами.

З огляду на викладене, враховуючи, що ОСОБА_2 , який досяг повноліття, проте вік якого є меншим ніж 23 роки, продовжує навчання та має потребу в матеріальній допомозі, яку відповідач має змогу надавати, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 аліменти на час його навчання у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, до закінчення ним навчання.

На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», яка передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Відповідно до п. 8 статті 6 Закону, розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, оскільки позивач при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи вимоги ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Керуючись ст.ст. 180, 182-184, 191, 199, 200, 201 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 діючої в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на період навчання - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , аліменти на період навчання у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 01 лютого 2021 року до припинення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчання у Харківському національному університеті внутрішніх справ, тобто до серпня 2022 року, але не довше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у сумі 908 гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя

Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький