Справа № 495/9882/19
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

17 березня 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі Чеботарьовій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась 01.11.2019 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до позовних вимог, позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за прострочення сплати аліментів у розмірі 50 000,00 грн., яка виникла через те, відповідачем не виконується рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2006 року по справі №2-5181/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП №4151760 від 01.04.2019 року заборгованість з виконання виконавчого листа по зазначеному вище рішенню суду станом на 31.03.2019 року складає 50978,42 грн.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась, однак адвокат Шаркевич Я.В., який діє в її інтересах надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, однак адвокат Оснач О.А., яка діє в його інтересах надала до суду письмові пояснення, відповідно до яких вважає позовні вимоги необґрунтованими, оскільки заборгованість у сумі 50978,42 грн. по виконавчому провадженню ВП №4151760 нараховувалась відповідачу у період часу з 01.05.2007 року по 30.03.2019 року. Про існування виконавчого провадження, як зазначає представник відповідача, відповідачу не було відомо. 16.05.2019 року відповідачем ОСОБА_2 було сплачено заборгованість по аліментам і штраф на загальну суму 88 000,00 грн. Розрахунком заборгованості від 18.12.2019 року підтверджується, що станом на 30.06.2019 року заборгованість у відповідача була відсутня, переплата складає 2785,95 грн., тобто, як стверджує представник відповідача, на час звернення позивачкою з позовом до суду по даній справі, заборгованості по аліментам не існувало, заборгованість, на яку посилається позивачка ОСОБА_1 не відповідає дійсним обставинам справи та як зазначає представник відповідача, максимальний розмір пені за невиконання аліментних зобов`язань по зазначеному вище виконавчому провадженню дорівнює 11856,84 грн.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, витребувані докази та пояснення сторін приходить до наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що шлюб між сторонами по справі було розірвано 15.03.2007 року, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 15.03.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №59.

Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 31.03.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області, актовий запис №143.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.12.2006 року по справі №2-5181/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів з відповідача ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 150,00 грн. щомісячно, починаючи з 16.10.2006 року до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідної категорії дітей.

З матеріалів виконавчого провадження з виконання зазначеного вище рішення суду вбачаться, що виконавче провадження було відкрито 03.07.2007 року.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ОСОБА_2 рішення суду, до нього застосовувалось обмеження у праві виїзду за межі України, у праві керування транспортними засобами, у праві полювання, накладено арешт на усе майно боржника та накладено штраф на користь стягувача у сумі 25995,96 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП №4151760 від 01.04.2019 року заборгованість з виконання виконавчого листа по зазначеному вище рішенню суду станом на 31.03.2019 року складає 50978,42 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП №4151760 від 01.07.2019 року заборгованість з виконання виконавчого листа по зазначеному вище рішенню суду станом на 30.06.2019 року відсутня, переплата складає 2785,92 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП №4151760 від 01.08.2019 року заборгованість з виконання виконавчого листа по зазначеному вище рішенню суду станом на 31.07.2019 року відсутня, переплата складає 1817,92 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП №4151760 від 18.12.2019 року заборгованість з виконання виконавчого листа по зазначеному вище рішенню суду станом на 31.12.2019 року відсутня, переплата складає 4790,92 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП №4151760 від 01.04.2020 року заборгованість з виконання виконавчого листа по зазначеному вище рішенню суду станом на 31.03.2020 року відсутня, переплата складає 6246,72 грн.

Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП №4151760 від 22.02.2021 року заборгованість з виконання виконавчого листа по зазначеному вище рішенню суду станом на 28.02.2021 року відсутня, переплата складає 10456,72 грн.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України та ст.ст. 2,18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України аліментами є кошти на утримання дитини, які присуджуються за рішенням суду до стягнення з одного з батьків дитини на користь того з батьків, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Закон України від 26 квітня 2001 року № 2402-III "Про охорону дитинства" визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріорітет. Основні засади державної політики у цій сфері ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини та з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини другої ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій ст. 155 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері (батька) або у твердій грошовій сумі, але не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно, несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обраховується за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

У п. 22 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі №6-300цс16. В постанові від 25.04.2018 року по справі №572/1762/15-ц Верховний Суд зазначає, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем».

Відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір.

Таким чином, заборгованість з аліментів стягується саме виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

До початку розгляду справи по суті позивачка ОСОБА_1 не змінила предмет та підставу позову, не збільшила та не зменшила розмір позовних вимог, розрахунку пені або інфляційних виплат за несвоєчасну виплату відповідачем ОСОБА_2 аліментів нею до суду подано не було, фактично її позовні вимоги зводяться до стягнення заборгованості по аліментам, яка встановлена іншим рішенням суду та яка на день звернення позивачкою ОСОБА_1 з позовною заявою до суду вже була сплачена відповідачем ОСОБА_2 у повному обсязі, що підтверджується матеріалами виконавчого провадження.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликало сумнівів (рішення від 28 листопада 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії", заява № 28342/95, §61).

Відповідно до пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Суд також приймає до уваги, що станом на теперішній час відповідач ОСОБА_2 хворіє, має діагноз: «Остеохондроз поперекового відділу», що підтверджується матеріалами справи, постійного доходу не має, належних та допустимих доказів, що заборгованість зі сплати аліментів утворилась внаслідок умисного ухилення відповідача від виконання аліментних зобов`язань на виконання ст. 81 ЦПК України нею суду теж надано не було.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів є необґрунтованими, такими що не ґрунтуються на дійсних обставинах справи та нормах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 549 ЦК України, ст.ст. 141, 182, 195, 196, 197 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за прострочення сплати аліментів відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя