Справа № 344/4513/17-ц
Провадження № 2/344/273/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Личковської М.С.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про скасування державної реєстрації права власності та визнання квартири особистим майном, -

В С Т А Н О В И В:

12.02.2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та виділення позивачу та відповідачу по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , стягнення судових витрат.

06.07.2015 року позовні вимоги було змінено в частині визнання (а не виділення) права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 за позивачем та відповідачем, стягнення половини судових витрат (а.с. 34, т. 1).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 12 січня 2005 року перебував з відповідачкою у шлюбі, який був розірваний рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2014 року. В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства у вересні 2010 року за спільні кошти ним та ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу набуто спірне майно - квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої становила 162 000 грн. Після розлучення він з дружиною не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна - зазначеної квартири. Так як квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, просив здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за ним та відповідачкою право власності на 1/2 частини вказаної за кожним.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Вирішено здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ; з відповідачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто судові витрати по сплаті судового збору в сумі 810 (вісімсот десять) гривень (а.с. 40-41, т. 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 липня 2017 року, за заявою ОСОБА_1 , заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 06.07.2015 року у вказаній цивільній справі скасовано, справу призначено до розгляду (а.с. 181, т. 1).

У зв`язку із закінченням 31.08.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Польської М.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 103 від 08.08.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 186, т. 1).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 187, т. 1).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 серпня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи (а.с. 188, т. 1).

Відповідачка за первинним позовом ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про скасування державної реєстрації права власності та визнання квартири особистим майном (а.с. 208-211, т. 1), в обґрунтування якого зазначила, що відповідач вигнав її разом з неповнолітніми дітьми в січні 2015 року з квартири, яка є її особистим майном, була оформлена на її ім`я та придбана за її особисті кошти від продажу своєї власної попередньої квартири, яка була їй подарована батьками. Просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 18,7 кв.м., загальною площа 42.90 кв.м.; скасувати державну реєстрація права власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , здійснену Реєстраційною службою Івано-Франківською МУЮ Івано-Франківської області 28.08.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстр № 01, номер запису про право власності 10977891.

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 травня 2019 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про скасування державної реєстрації права власності та визнання квартири особистим майном прийнято до розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (а.с. 10, т. 2).

У письмових поясненнях позивач за первинним позовом ОСОБА_3 вказує про те, що первинний позов підтримує у повному обсязі, зустрічний заперечує повністю. Не маючи власного житла він з дружиною відкладали кошти на придбання майбутньої квартири. За час шлюбу ОСОБА_1 не працювала, оскільки здійснювала догляд за дітьми, він постійно працював будівельним майстром з євроремонтів в Україні та на сезонних роботах за кордоном. Станом на 2009 рік ними, як подружжям, було накопичено значну суму коштів для придбання житла (заробітна плата, понаднормові проекти, грошові подарунки на весілля, дні народження, виплати при народженні 2 -х дітей і т.д.,), про що знали батьки ОСОБА_1 . Капітальний ремонт житла по АДРЕСА_3 було здійснено ним за рахунок власних сил та коштів, в обмін на проживання з сім`єю без орендної плати до моменту придбання власного житла. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його мати ОСОБА_8 , залишивши по собі 2-х кімнатну квартиру та земельну ділянку в с. Космач. Спадкоємцями є він та його сестра ОСОБА_9 . Так як сестра з дітьми проживала в спадковій квартирі, вони дійшли згоди щодо виплати йому спадкової компенсації у розмірі 10 000 доларів влітку 2010 року, оскільки всієї суми одразу не було. До судового розгляду йому було невідомо про те, що квартира на АДРЕСА_4 юридично належить ОСОБА_1 , тим паче, що відповідачка пов`яже продаж квартири на АДРЕСА_4 до спірної квартири. Єдине, про що йому було відомо зі слів відповідача, що на той час її батьки з її братом, проживаючи в однокімнатній квартирі на АДРЕСА_5 , мали намір продати квартиру на АДРЕСА_4 , з метою подальшої купівлі трьохкімнатної квартири, оскільки вони виїжджали, а проживати в однокімнатній квартирі батькам відповідачки та з її братом було складно. Наскільки йому відомо, ця трьохкімнатна квартира також куплена восени 2010 року і є квартирою за адресою: АДРЕСА_6 . Таким чином, ОСОБА_3 стверджує те, що спірна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за набуті за час шлюбу кошти та кошти отримані ним як компенсація моєї спадщини. Продаж квартири на АДРЕСА_3 , не пов`язаний з купівлею спірної квартири. Посилання відповідача на дати проведених угод є лише числами, коли забезпечувалась можливість явки всіх учасників договору, оскільки в цей період як тепер відомо проводилися як мінімум 4 угоди купівлі-продажу за участю відповідача. Одночасно звертає увагу, що згідно договору купівлі-продажу подарованої квартири від 20.09.2010 року вказана квартира продана на 26 026 тисяч грн., а не доларів США, як зазначає відповідачка.

ОСОБА_1 подала заперечення на пояснення ОСОБА_3 , у якому вказує на те, що у своєму поясненні позивач наводить неправдиві та перекручені обставини. По-перше, ОСОБА_3 ніколи не працював і не був за кордоном під час їх шлюбу. По-друге, їм не вистачало коштів на прожиття і її батьки їм допомагали, а виплати при народженні 2-х дітей були якраз для дітей, так як їх батько заробляв мало. По-третє, ОСОБА_3 ніякого ремонту в квартирі по АДРЕСА_3 не проводив так як її батько ОСОБА_10 , який займається «євроремонтом», повністю відремонтував та удосконалив дану квартиру. Дану квартиру батьки подарували їй 10.01.2008 року, а 20.09.2010 року дана квартира була продана нею за 29000 доларів США, що підтверджено і витягом з газети «Анонс-контракт». Щодо компенсації за спадщину їй нічого невідомо, так як сестра ОСОБА_3 весь час жалілася на безгрошів`я. ЇЇ батьки та брат купили собі квартиру аж в 2011 році за їх власні кошти і ніякого відношення не мають до їх спору.

В судове засідання позивач за первинним позовом та відповідач ОСОБА_3 не прибув, подавши суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі його представника, підтримання заявлених ним позовних вимог, які просить задовольнити повністю. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Відповідачка за первинним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні заперечили щодо первинного позову та просили задовольнити у повному обсязі вимоги зустрічного позову. В подадьшому в судове засідання не з"явилися, подавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

У судовому засіданні допитано свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які повідомили суду про відомі їм обставини, що стосуються розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення відповідачки та її представника, свідків, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 12 січня 2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції зареєстрований шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 23.

Шлюб між сторонами розірвано, згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 серпня 2014 року (а.с. 5-8, т. 1).

Від шлюбу у сторін є двоє дітей: ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 57, т. 1) та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 56, т. 1).

Також, як слідує з матеріалів справи, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 09.07.2007 року ОСОБА_10 та ОСОБА_15 придбали у ОСОБА_16 квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 87, т. 1).

10.01.2008 року ОСОБА_10 та ОСОБА_15 подарували ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 , про що свідчить копія нотаріально засвідченого договору, зареєстрованого та посвідченого приватним нотаріусом Савчук Д.О. в реєстрі № 75 (а.с. 89, т. 1).

Як вбачається з копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2010 року, зареєстрованого та посвідченого приватним нотаріусом Довгалюком Б.В., в реєстрі № 1428, ОСОБА_1 було продано дану квартиру ОСОБА_17 . Вартість квартири згідно Договору складає 26 026 гривень, які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення цього Договору (а.с. 90-91, т. 1).

Також відповідачкою-позивачкою ОСОБА_1 долучено копію витягу з газети «Анонс- Контракт» за 02.09.2010 року, де виділено оголошення про продаж квартири АДРЕСА_3 із зазначенням вартості - 26 500 доларів США (а.с. 101, т. 1).

З матеріалів справи слідує, що 21.09.2010 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Конкорд-ІФ» Договір на участь у частковому будівництві, відповідно до якого ТОВ «Конкорд-ІФ» прийнято ОСОБА_1 у часткове будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (І черга будівництва) (а.с. 92-96, т. 1).

Пунктом 3.1 вищевказаного Договору передбачено, що попередня базова вартість об`єкта, що будується становить 161 950,00 грн. Пунктом 3.2 Договору зазначено, що сума 161 950 гривень вноситься в момент підписання Договору.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 23 від 21.09.2010 року вбачається, що 21.09.2010 року ОСОБА_1 внесла кошти за придбану квартиру у сім`ї 161 950 грн. 00 коп. (а.с. 97, т. 1).

Однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 42.9 м.кв., житловою 18.7 м.кв. належить на праві власності ОСОБА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності від 03.08.2012 року виданого виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради, зареєстровано право 07.08.2012 року, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 212-213, т. 1).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є батьком ОСОБА_1 Квартира АДРЕСА_1 придбана його дочкою на наступний день після продажу квартири АДРЕСА_3 , яка була подарована ним дочці та продана за 26 000 доларів США. Його зять ОСОБА_3 жодної копійки у придбання квартири не вклав. Він сам робив ремонт у квартирі, придбав меблі. Дочка завжди у них брала гроші. На даний час дочка проживає з ними, оскільки зять вигнав її з дітьми з спірної квартири.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні вказала, що знайома з ОСОБА_1 з 2006 року, познайомились на роботі. Їй відомо про те, що батьки купили ОСОБА_1 на день народження квартиру на АДРЕСА_9 . Також їй відомо про те, що у вересні 2010 року вищевказана квартира була продана та на наступний день придбали кваритру на АДРЕСА_8 . Знає, що квартира по АДРЕСА_9 була продана за 26 000 доларів США, а квартира по АДРЕСА_10 придбана за 160 000 гривень. На той час це було приблизно еквівалентно. ОСОБА_1 жила за адресою: АДРЕСА_1 до того часу, поки її не вигнав з квартири чоловік. Зараз ОСОБА_1 живе у батьків.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні повідомила, що знайома з ОСОБА_1 з 2007 року, познайомились на роботі. Їй відомо, що ОСОБА_1 на 20-річчя батьки подарували квартиру на АДРЕСА_9. У 2010 році вони продалу подаровану квартиру та придбали квартиру по АДРЕСА_10 , зробили в ній ремонт, придбали меблі. Їй відомо, що квартиру по АДРЕСА_9 продали за 26 000 доларів США і одразу придбали квартиру на АДРЕСА_10 . На даний час ОСОБА_1 проживає у батьків, оскільки її чоловік погано поводить себе по відношенню до неї.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України).

Згідно статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до статті 70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено у пп. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу.

Відповідно до ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст.65 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, під час шлюбу на підставі Договору на участь у частковому будівництві від 21.09.2010 року було придбано квартиру АДРЕСА_1 , вартість якої складала на момент купівлі 197427 гривень (24699,98 доларів США).

21.09.2010 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Конкорд-ІФ» Договір на участь у частковому будівництві, відповідно до якого ТОВ «Конкорд-ІФ» прийнято ОСОБА_1 у часткове будівництво однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (І черга будівництва), вартість якої обумовлена пунктом 3.1 вищевказаного Договору, яким передбачено, що попередня базова вартість об`єкта, що будується становить 161 950,00 грн. Пунктом 3.2 Договору зазначено, що сума 161 950 гривень вноситься в момент підписання Договору.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 57 СК України, у якій зазначено, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно ч. 7 ст. 57 вказаного Кодексу, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Посилання позивачки ОСОБА_1 на ті обставини, що спірна квартира є її особистим майном, так як була оформлена на її ім`я та придбана за її особисті кошти від продажу своєї власної попередньої квартири, яка була їй подарована батьками, суд оцінює критично, зважаючи на те, що належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що для придбання спірної квартири були використані особисті кошти ОСОБА_1 суду надано не було.

Так, пунктом 2.1 Договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2010 року, зареєстрованого та посвідченого приватним нотаріусом Довгалюком Б.В. в реєстрі № 1428 обумовлено, що вартість квартири згідно Договору складає 26 026 гривень, які отримані Продавцем від Покупця під час оформлення цього Договору. Зазначена ціна відповідає волевиявленням сторін, є остаточною і змінам після укладення договору не підлягає (а.с. 90, т. 1).

Обґрунтування відповідачки-позивачки ОСОБА_1 викладені у зустрічному позові про те, що квартиру було продано за 26 000 доларів США, з посиланням на долучену копію витягу з газети «Анонс-Контракт» за 02.09.2010 року, де виділено оголошення про продаж квартири АДРЕСА_1 із зазначенням вартості - 26 500 доларів США, є недоведеним, оскільки, умови Договору купівлі-продажу квартири від 20.09.2010 року свідчать інше, а саме про те, що розрахунок за договором здійснено у національній валюті - гривні, вартість квартири згідно Договору складає за 26 026 гривень і ці грошові кошти отримані повністю Покупцем під час оформлення цього Договору. Про вказане свідчать підписи сторін договору та нотаріуса, який посвідчував дану угоду.

Покази свідків, які є родичем та близькими знайомими позивачки за зустрічним позовом, суд не може вважати об`єктивними.

Відтак, стороною позивача за зустрічним позовом не підтверджено належними доказами про те, що квартира АДРЕСА_1 , придбана ОСОБА_1 за кошти, які належали їй особисто.

Також, суд критично оцінює посилання позивача - відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на те, що спірна квартира придбана, у тому числі, за виплату його сестрою спадкової компенсації за спадкове майно, залишене після смерті матері, оскільки такі не підтверджені доказами.

Зважаючи на вищедосліджені судом обставини, враховуючи той факт, що спірна квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, належних доказів, які б свідчили про придбання спірної квартири за особисті кошти ОСОБА_1 , суду не представлено.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що первинний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та виділення позивачу та відповідачу по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 підлягає до задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про визнання квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 18,7 кв.м., загальною площа 42.90 кв.м. особистою приватною власністю ОСОБА_1 ; скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , здійснену Реєстраційною службою Івано-Франківською МУЮ Івано-Франківської області 28.08.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстр № 01, номер запису про право власності 10977891, не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 61, 69, 70, 71, 163 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Здійснити поділ спільного майна подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , визнавши за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителем АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та визнавши за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителькою АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 810 (вісімсот десять) гривень.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції Івано-Франківської області про визнання квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 18,7 кв.м., загальною площа 42.90 кв.м. особистою приватною власністю ОСОБА_1 ; скасування державної реєстрації права власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , здійснену Реєстраційною службою Івано-Франківською МУЮ Івано-Франківської області 28.08.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстр № 01, номер запису про право власності 10977891 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2021 року.