КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа №753/24034/19

11 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Гоін В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Можаєва Михайла Олександровича на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Колесника О.М., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

в с т а н о в и в:

11грудня 2019 року ОСОБА_2 поштою направив доДарницького районного суду м Києва позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 04 жовтня 2017 року він передав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 6 800 доларів США. На підтвердження отримання коштів із зазначенням умов та строків повернення боргу відповідачем було надано письмову розписку від 04 жовтня 2017 року. Строк виконання боргового зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 визначено - один рік. Також відповідачем було гарантовано, що у разі неможливості виконання взятих на себе зобов`язань, він добровільно передає позивачу право власності на рухоме майно - автомобіль Хюндай Еланта НОМЕР_1 . У період з 04.10.2017 року по 02.09.2018 року відповідач погасив заборгованість по договору позики на суму 1 800 доларів США. Залишок заборгованості становив 5 000 доларів США.

02 серпня 2018 року він надав відповідачу ще одну позику у розмірі 6 800 доларів США. На підтвердження отримання коштів із зазначенням умов та строків повернення боргу відповідачем було надано письмову розписку від 02 серпня 2018 року. У період з 02.09.2018 року по 02.07.2019 року відповідачем було частково погашено борг за вказаним договором позики на суму 1 650 доларів США. Залишок заборгованості становить 5 150 доларів США.

04 жовтня 2018 року ним було надано відповідачу позику у розмірі 6 500 доларів США. На підтвердження отримання коштів із зазначення умов та строків повернення боргу було надано письмову розписку від 04 жовтня 2018 року. У період з 02.11.2018 року по 02.01.2019 року відповідач погасив борг за вказаним договором на суму 450 доларів США. Залишок заборгованості становить 6 050 доларів США.

У зв`язку з тим, що відповідач не повернув всі отримані кошти за договорами позики, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 16 588 доларів США у рахунок погашення боргу за розписками від 04.10.2017 року, від 02.08.2018 року та від 04.10.2018 року, з яких - 16 200 доларів США - основна сума боргу за договорами позики, 388 доларів США - відсотки за прострочення виконання зобов`язань. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 3 928 грн. на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року позов задоволено частково

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за договором позики у вигляді розписки від 04.10.2017 року, 325 доларів США 3%-річних, 1 512 грн. 30 коп. судового збору, а всього 5 325 доларів США та 1 512 грн. 30 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Можаєв Михайло Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Дарницького районного суду міста Києва від 03.12.2020 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5000 доларів США за договором позики від 04.10.2017 року та 3 % річних в сумі 325 доларів США та ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 700 доларів США заборгованості за договором позики від 04.10.2017 року, пропорційно стягнути 3% річних від простроченої суми боргу, в задоволенні решти позовних вимог відмовити, розподілити між сторонами судові витрати.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що рішення суд першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності та обгрунтованості. Суд неповно встановив дійсні обставини справи та дав невірну правову оцінку наданим доказам, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення

Так, відхиляючи надану відповідачем на підтвердження погашення боргу за договором позики від 04.10.2017 року розписку від 02.10.2019 року про отримання позивачем від відповідача грошових коштів в сумі 1 300 доларів США, суд першої інстанції безпідставно послався в судовому рішенні на те, що сам представник відповідача пояснив, що це були інші грошові відносини сторін.

Звертає увагу, що представник відповідача не заявляв в суді, що 1300 доларів США були сплачені відповідачем на виконання інших зобов`язань перед позивачем. Представник відповідача навпаки надав суду розписку про отримання позивачем 1300 доларів США в якості доказу погашення відповідачем загальної суми заборгованості перед позивачем за пред`явленими розписками, про що окремо зазначено в запереченнях представника відповідача на позов.

Зазначає, що це позивач особисто в судовому засіданні 02.12.2020 року пояснив, що грошові кошти в сумі 1 300 доларів США - це були інші грошові відносини сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 адвокат Балійчук Людмила Іванівна просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Посилається на безпідставність доводів апеляційної скарги про те, що факт повернення відповідачем грошових коштів в сумі 1300 доларів США за договором позики підтверджується розпискою позивача від 02.10.2019 року, так як з аналізу документу, який представник відповідача називає розпискою , вбачається, що він містить назву "проплати", містить три графи : дату 02.10.2019 року, сума в USD 1300,00, два підписи. Проте, з вказаного документу незрозуміла правова підстава вказаної проплати, відсутні прізвища осіб, підписи яких містяться в цьому документі, не зазначено хто і кому здійснює вказану проплату, а тому незрозумілі доводи представника позивача про те, що вказана сума 1300,00 доларів США- це кошти, сплачені відповідачем на погашення заборгованості за договором позики, укладеним між ним та позивачем. Вважає, що вказаний документ не може бути доказом оплати позики по договору від 04.10.2017 року, оформленого розпискою, оскільки не містить відомостей на підтвердження вказаних обставин, а тому суд першої інстанції обгрунтовано не взяв вказаний документ до уваги при ухваленні рішення у даній справі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Можаєв Михайло Олександрович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Балійчук Людмила Іванівна проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що04 жовтня 2017 року позивач передав в борг відповідачу грошові кошти у розмірі 6 800 доларів США. На підтвердження отримання коштів із зазначенням умов та строків повернення боргу було надано письмову розписку від 04 жовтня 2017 року. Строк виконання боргового зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 один рік.

Згідно наданого позивачем графіка погашення боргу, у період з 04.11.2017 року по 02.09.2018 року, відповідач погасив заборгованість за договором позики від 04 жовтня 2017 року на суму 1 800 доларів США. Залишок заборгованості становив 5 000 доларів США.

02 серпня 2018 року позивачем було надано відповідачу ще одну позику у розмірі 6 800 доларів США. На підтвердження отримання коштів із зазначенням умов та строків повернення боргу відповідачем було надано письмову розписку від 02 серпня 2018 року. Строк виконання боргового зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 один рік.

Згідно наданого позивачем графіка погашення боргу, у період з 02.09.2018 року по 02.07.2019 року, відповідачем було частково погашено борг за договором позики від 02 серпня 2018 року на суму 1 650 доларів США. Залишок заборгованості становить 5 150 доларів США.

04 жовтня 2018 року позивачем було надано відповідачу позику у розмірі 6 500 доларів США. На підтвердження отримання коштів із зазначенням умов та строків повернення боргу відповідачем було надано письмову розписку від 04 жовтня 2018 року. Строк виконання боргового зобов`язання ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 десять місяців.

Згідно наданого позивачем графіка погашення боргу, у період з 02.11.2018 року по 02.01.2019 року, відповідач погасив борг за договором позики від 04 жовтня 2018 року на суму 450 доларів США. Залишок заборгованості становить 6 050 доларів США.

Відповідно до наданого відповідачем графіку погашення заборгованості за договором позики на суму 6800 доларів США від 04.10 2017 року, у період з 04.11.2017 року по 02.10.2018 року, ОСОБА_1 повернув позивачу кошти у сумі 1 800 доларів США. Залишок заборгованості становить 5 000 доларів США.

Відповідно до наданого відповідачем графіку погашення заборгованості за договором позики на суму 6800 доларів США від 02.08.2018 року за період з 02.09.2018 року по 02.08.2019 року ОСОБА_1 повернув позивачу кошти у сумі 6 800 доларів США. Заборгованість за цим договором погашена.

Згідно наданого відповідачем графіку погашення заборгованості за договором позики на суму 6500 доларів США від 04.10.2018 року за період з 02.11.2018 року по 02.08.2019 року ОСОБА_1 повернув позивачу кошти у сумі 6 500 доларів США. Заборгованість за вказаним договором погашена.

Також представником відповідача було надано суду графік проплати, згідно якого позивач отримав від відповідача 02.10.2019 року кошти у розмірі 1 300 доларів США.

Факт передачі та отримання грошових коштів за вказаними графіками погашення боргу підтверджується підписами позивача та відповідача, проставленими у кожній графі, в якій зазначено суму коштів, які були повернуті за договорами позики, та дату, коли вказані кошти були повернуті. Сторони підтвердили в судовому засіданні справжність їх підписів у вказаних графіках погашення боргу.

Задовольняючи позов частково, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 000 доларів США в рахунок погашення заборгованості за договором позики у вигляді розписки від 04.10.2017 року, суд першої інстанції посилався на те, що з наданих суду сторонами та дослідженими в судовому засіданні графіків погашення боргу за договорами позики встановлено, що за договором позики від 04.10.2017 року існує заборгованість в сумі 5000 доларів США, за договорами позики від 02.08.2018 року та від 04.10.2018 року - заборгованості немає, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 04.10.2017 року в сумі 5000 доларів США. Наданий відповідачем доказ повернення позивачу грошових коштів в сумі 1300 доларів США 02.10.2019 року суд не бере до ваги, оскільки на даному документі не вказано призначення цих коштів, а також те, що це додаток до розписки, при цьому сам представник відповідача пояснив суду, що це були інші грошові відносини сторін.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з наступних підстав.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наданих відповідачем графіків погашення заборгованості за договорами позики від 02.08.2018 року та від 04.10.2018 року заборгованість відсутня, так як відповідачем було сплачено на користь позивача за договором позики від 02.08.2018 року 6800 доларів США та за договором позики від 04.10.2018 року сплачено борг в розмірі 6500 доларів США. А тому доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості за договором позики від 02.08.2018 року в сумі 5150 доларів США, так як відповідач сплатив лише 1650 доларів США та про наявність у відповідача заборгованості за договором позики від 04.10.2018 року в сумі 6050 доларів США, так як відповідач повернув йому лише 450 доларів за вказаним договором, не грунтуються на встановлених дійсних обставинах справи та досліджених судом доказах і вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що заборгованість відповідача за договором позики від 04.10.2017 року становить суму 5 000 доларів США та вважає обгрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про неправильність вказаних висновків суду, з огляду на наступне.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача за договором позики від 04.10.2017 року, суд першої інстанції посилався на графік погашення боргу за вказаним договором , відповідно до якого на погашення боргу в сумі 6800 доларів США відповідачем було сплачено позивачу 1800 доларів США, що підтверджується їх підписами у вказаному графіку. Наданий відповідачем графік сплати ним коштів на користь позивача в сумі 1300 доларів США 02.10.2019 року суд не взяв до уваги посилаючись на те, що на даному документі не вказано призначення цих коштів та що це додаток до розписки, при цьому сам представник відповідача пояснив суду, що це були інші грошові відносини сторін.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, так як він не грунтується на встановлених судом обставинах справи та досліджених судом доказах.

Так, представник відповідача у судовому засіданні 02 грудня 2020 року та в апеляційній скарзі зазначав, що розписка від 02.10.2019 року про повернення відповідачем грошових коштів позивачу в сумі 1300 доларів США надана в якості доказів погашення загальної суми заборгованості перед позивачем за пред`явленими розписками. Пояснень про те, що це були інші грошові відносини сторін представник відповідача суду не надавав, а тому такий висновок суду є безпідставним.

Розписка про проплати від 02.10.2019 року містить підписи відповідача та позивача, що підтверджує факт повернення відповідачем боргу в сумі 1300 доларів США на користь позивача.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між ним та відповідачем існували інші грошові відносини, крім договорів позики від 04.10.2017 року, від 02.08.2018 року та від 04.10.2018 року. А тому його доводи та висновок суду першої інстанції про те, що отримані ним кошти згідно розписки від 02.10.2019 року у сумі 1 300 доларів США стосувались виконання інших грошових відносин є припущенням, а рішення суду не може грунтуватись на припущеннях.

З огляду на вище вказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що заборгованість відповідача за договором позики від 04.10.2017 року становить 3700 доларів США, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з тим, що відповідач за умовами договору позики від 04.10.2017 року зобов`язувався повернути позику частинами згідно графіку ( додаток 1), тобто, до 02.10.2018 року, проте, у вказаний строк всю суму боргу не повернув, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних на суму неповернутих коштів за договором позики від 04.10.2017 року, а саме: за період з 03.10.2018 року по 02.10.2019 року на суму боргу в розмірі 5000 доларів США 3 % річних за 365 днів в розмірі 150 доларів США; за період з 03.10.2019 року по 11.12.2019 року на суму боргу 3700 доларів США 3 % річних за 70 днів в розмірі 21,29 доларів США, а всього- 171,29 доларів США.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Можаєва Михайла Олександровича підлягає задоволенню, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3 700 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 04.10.2017 року, 3 % річних в розмірі 171,29 доларів США та про відмову у задоволенні решти позовних вимог .

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В ході розгляду даної справи ОСОБА_2 було понесено судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції в розмірі 3 928 грн. 04 коп. Позовні вимоги за результатами розгляду справи судом апеляційної інстанції задоволено частково на загальну суму 3 871, 29 долари США, що становить 23,3% від суми заявлених вимог.

З урахуванням розміру задоволених вимог відшкодуванню відповідачем на користь позивача підлягає судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 915,23 грн.

Також в розгляді даної справи ОСОБА_1 було понесено судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 269 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги на судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 5 000 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 04.10.2017 року та 325 доларів США 3% річних.

Апеляційна скаргу відповідача була задоволена повністю, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 269 грн. 50 коп.

Керуючись ст.ст. 526, 626, 627, 1046,1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 76, 81, 89, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд , -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Можаєва Михайла Олександровича задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 03 грудня 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 3 700 ( три тисячі сімсот) доларів США в рахунок стягнення заборгованості за договором позики від 04.10.2017 року, 171,29 доларів США 3% річних.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 915,23 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 2 269 грн. 50 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 березня 2021 року

Головуючий: Судді: