Провадження № 2/752/3831/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 грудня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.,

за участі секретаря судового засідання Бондар І.Ю.

представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Дружинського А.С.,

представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Москаленка Д.Е.

розглянувши у місті Києві в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв представник Дружинський Андрій Станіславович до ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування майнових збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд

в с т а н о в и в:

у листопаді 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник Дружинський Андрій Станіславович звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» (далі - ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ», Страховик) про відшкодування майнових збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 24 січня 2020 року об 13 годині 56 хвилин на перехресті проспекту Тичини 1 та Дніпровської набережної в м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось зіткнення двох транспортних засобів, а саме автомобіля марки FIAT 500 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідачки ОСОБА_2 та автомобіля марки BMW 328 ХІ д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 .

Власником постраждалого в ДТП автомобіля марки BMW 328 ХІ д.н.з. НОМЕР_2 є позивачка - ОСОБА_1 .

Вказана ДТП сталася за вини відповідачки ОСОБА_2 , що підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 лютого 2020 року в справі № 755/1846/20.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля FIAT 500 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 перед третіми особами на момент ДТП була застрахована ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на підставі Полісу № 190903326 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У день ДТП відповідачкою було повідомлено ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» про факт пригоди, а 28 січня 2020 року нею подано письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

25 березня 2020 року ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія» було проведено огляд автомобіля марки BMW 328 ХІ д.н.з. НОМЕР_2 та складено протокол огляду колісного ТЗ у відповідності до якого автомобіль на той час був відремонтований, а описані в цьому протоколі пошкодження були зафіксовані згідно наданих фото.

26 березня 2020 ОСОБА_4 до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було подано повідомлення про ДТП, яка сталася 24.01.2020 року, з проханням здійснити страхове відшкодування понесених внаслідок ДТП матеріальних збитків. Страховій компанії були надані акти про виконані роботи з чеками про сплату вартості робіт з ремонту пошкодженого автомобіля та товарний чек на купівлю автошини.

У липні 2020 року на адресу ОСОБА_1 надійшла відповідь від ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» від 29.05.2020 року на подане повідомлення, в якій ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» відмовлено у здійсненні страхового відшкодування.

Позивачка зазначає, що понесла прямі збитки, які пов`язані з усуненням пошкоджень завданих її автомобілю внаслідок ДТП, на загальну суму 47 741,00 грн, які просить стягнути з відповідачки, як безпосереднього завдавача шкоди.

11 січня 2021 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. відкрито провадження за правилами спрощеного провадження, з повідомленням сторін (а.с. 50-51).

Справа, призначена на 01.07.2021 року, не розглядалась у зв`язку з неявкою у судове засідання відповідача.

Відповідачка подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, зазначивши, що про слухання справи дізналася 29.06.2021 року і має намір подати до суду відзив на позовну заяву.

Станом на день розгляду справи 08.12.2021 року відповідачка відзиву на позов не подала, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталася.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

24 лютого 2020 року о 14 год. 05 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем FIAT 500 д.н.з. НОМЕР_1 , по проспекту Тичини, 1 у м. Києві на регульованому перехресті при повороті ліворуч, не надала переваги в русі автомобілю марки BMW 328 ХІ д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в зустрічному напрямку прямо та скоїла з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Своїми діями ОСОБА_2 порушила п. 16.6 ПДР України.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2020 року у справі №755/1846/20 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 22-23).

В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК наявність винних дій водія ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною і не підлягає доказуванню.

Так, судом встановлено, що внаслідок вказаної ДТП було завдано майнової шкоди автомобілю BMW 328 ХІ д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 22.11.2019.

Відповідно до приписів частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

За загальним правилом відповідальність несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 закону № 1961-IV).

Цивільна відповідальність носить майновий характер: особа, яка заподіяла шкоду, зобов`язана повністю відшкодувати збитки потерпілому, тобто третій особі. Підписанням договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів даний обов`язок перекладається на страховика.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля FIAT 500 д.н.з. НОМЕР_1 - ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» на підставі полісу № 190903326 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії полісу з 13.01.2020 року по 12.01.2021 року. Ліміт відповідальності страховика по майновій шкоді за даним полісом становить 100000 грн, франшиза - 0 грн (а.с. 24).

Однак, чинне законодавство, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, нерозривно пов`язує момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхового відшкодування із настанням страхового випадку.

Згідно зі ст. 6 закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталося за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом закону № 1961-IV (ст. ст. 9, 22-31, 35, 36), настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п. 3 ч. 1ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п. 33.1.4. статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водій ТЗ, причетний до дорожньо-транспортної пригоди зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування, повідомлення про про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка.

У п.п. 34.1., 34.2. статті 34 Закону № 1961-IV передбачені дії страховика після отримання ним інформації про дорожньо-транспортну пригоду, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), а саме: страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, розпочати її розслідування; протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

У день скоєння ДТП 24.01.2020 року відповідачкою ОСОБА_2 було повідомлено ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» про факт пригоди, а 28 січня 2020 року вх.№ 20-669 нею подано письмове повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 25).

Натомість позивачка ОСОБА_1 такого повідомлення не подала, а тому страховик був позбавлений можливості оглянути пошкоджений автомобіль та встановити розмір заподіяної шкоди.

Згідно з п. 33.3 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено ремонт пошкодженого автомобіля марки BMW 328 ХІ д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується актом на виконані роботи від 31 січня 2020 року № 86 (а.с. 30), актом на виконані роботи від 31 січня 2020 № 85 (а.с. 28), чеками про сплату вартості таких робіт (а.с. 19, 31), товарним чеком на купівлю автошини №Н67РЕ від 28 січня 2020 року (а.с. 32).

25 березня 2020 року ТОВ «Експертно-Асистуюча компанія» було проведено огляд автомобіля марки BMW 328 ХІ д.н.з. НОМЕР_2 та складено протокол огляду колісного ТЗ яким встановлено, що зазначений вище автомобіль відремонтовано і згідно з наданими власником ТЗ фото, в протоколі зафіксовано всі пошкодження яких зазнав автомобіль в момент ДТП (а.с. 19-21, 33-34).

26 березня 2020 ОСОБА_4 до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» було подано повідомлення про ДТП, яка сталася 24.01.2020 року, з проханням здійснити страхове відшкодування понесених внаслідок ДТП матеріальних збитків, приклавши до нього акти на виконані роботи, що підтверджують вартість ремонту у розмірі 47 741,00 грн (26-27).

Відповідно до абз. 1 п. 36.1. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Згідно з абз. 3 п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

П.п. 37.1.3. п. 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV передбачено, що невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з відповіді ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» № 51-3168 від 29.05.2020 року, яка була надіслана на адресу позивача, Страховик, розглянувши її заяву про страхове відшкодування та повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 24 січня 2020 року, зазначив, що потерпілою ОСОБА_1 не виконано обов`язку щодо збереження пошкодженого майна у такому стані, у якому воно знаходилось після ДТП, а тому відповідно до п.п. 37.1.3. п. 37.1 статті 37 Закону ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» не має правових підстав щодо виплати страхового відшкодування потерпілій (а.с. 35-36). Таку ж саму позицію підтримало Моторне (транспортне) страхове бюро України у своєму листі № 4.2-04/119 від 29.07.2020 року (а.с. 40-41).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15 і зазначила, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вказано, що «покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Відповідно до ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв представник Дружинський Андрій Станіславович до ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування майнових збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, які складаються із судового збору оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 1166, 1187, 1191 Цивільного кодексу України, ст.ст. 6, 22, 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. ст. 10, 58, 60, 61, 88, 197, 208, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

позовну заяву ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діяв представник Дружинський Андрій Станіславович до ОСОБА_2 , третя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування майнових збитків, завданих джерелом підвищеної небезпеки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано , набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк