Справа № 306/472/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 грудня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Куштана Б. П.,

за участю секретарки судового засідання Бочко Л. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатеса Стегура Наталія Романівна, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2021 року, ухвалене суддею Вінер Е.А., повне судове рішення складено 22.04.2021,

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позов обґрунтувала тим, що з 1 грудня 1989 року вона працювала у Комунальному некомерційному підприємстві "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради (прийнята на роботу в Свалявську районну лікарню, яка в подальшому реорганізована у Свалявський обласний будинок дитини, а з 2019 в результаті перетворення КНП "Обласний будинок дитини") на посаді санітарки будинку дитини, яку відповідно до класифікатора посад, перейменовано на молодшу медичну сестру "Соматичного ізолятора".

14.12.2020 відповідачем їй було вручено повідомлення про те, що на даний момент у КНП "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради відсутні фінансові кошти та резерви для сформування фонду оплати праці, а тому згідно з наказом № 776-О від 02.12.2020 "Про скорочення штату працівників" посада, яку вона займала, підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом директора КНП "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради № 61-к від 15 лютого 2021 року її звільнено із займаної посади 28.02.2021 у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Указане звільнення вважає незаконним, оскільки з 14.12.2020 і до моменту звільнення 15.02.2021 її не було запрошено на засідання профспілкового комітету закладу та не було запропоновано посаду, яку б вона могла займати.

Стверджувала, що відповідно до ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага на роботі надається працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації (п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

Зазначала, що всі працівники, які займають посаду молодшої медичної сестри "Соматичного ізолятора", працюють на підприємстві значно менше, ніж працювала вона, а тому вважає, що відповідачем порушені норми п. 3 ч. 2 ст. 42 КЗпП України.

Окрім цього, у попередженні, яке їй було вручено 14.12.2020, зазначено, що посада, яку вона займає, підлягає скороченню, тоді як у наказі про звільнення підставою звільнення зазначено скорочення чисельності штату працівників. Проте попередження про скорочення чисельності штату працівників їй не вручалося. Зважаючи на те, що скорочення чисельності працівників та скорочення штату працівників є самостійними підставами для розірвання з ініціативи власника трудового договору на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, а оскільки про скорочення чисельності штату працівників вона не попереджалася, тому звільнення з роботи з цієї підстави вважає незаконним.

У зв`язку з незаконним звільненням їй було завдано моральної шкоди, яку оцінює у розмірі 50 000 грн, оскільки відповідач порушив її трудові права, не працевлаштував, внаслідок чого вона залишилась без засобів до існування, що призвело до моральних страждань.

Посилаючись на наведені обставини просила: - поновити її на рівнозначній посаді молодшої медичної сестри «Соматичного ізолятора» Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради з 28 лютого 2021 року; - стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатеса Стегура Н.Р., просила скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. Вказувала на те, що скорочення чисельності та скорочення штату поняття не тотожні. Чисельність працівників - це списочний склад працюючих, і скорочення чисельності працівників передбачає зменшення їх кількості. Штат працівників - це сукупність посад, встановлених штатним розписом підприємства. Тому скорочення штату являє собою зміну штатного розпису за рахунок ліквідації певних посад або зменшення кількості штатних одиниць за певними посадами. Оскільки ОСОБА_1 отримала повідомлення про те, що посада, яку вона займає, підлягає скороченню відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, тому її звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників, уважає незаконним, оскільки вона про таку підставу не попереджалася. Також указувала на порушення відповідачем норм ч. 2 ст. 40, ст. 49-2 КЗпП України, оскільки їй не були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які існували на день звільнення, а також не було враховано її переважного права на залишення на роботі.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідач КНП "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради не скористався.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представниці - адвокатеси Стегура Н.Р., ОСОБА_2. апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з підстав наведених у ній.

Представник відповідача - адвокат Русин Ю.І. в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, уважав її безпідставною і надуманою, а тому просив оскаржене рішення місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення позивачки, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що позивачка з 1 грудня 1989 року працювала у Комунальному некомерційному підприємстві "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради (прийнята на роботу в Свалявську районну лікарню, яка в подальшому реорганізована у Свалявський обласний будинок дитини, а з 2019 в результаті перетворення КНП "Обласний будинок дитини") на посаді санітарки будинку дитини, яку відповідно до класифікатора посад, перейменовано на молодшу медичну сестру "Соматичного ізолятора" /а.с.12-13/.

Штатним розписом працівників апарату управління, медичного, педагогічного, господарсько-обслуговуючого персоналу станом на 01.09.2020 Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради, затвердженим директором цього підприємства В.М.Бейреш 01.09.2020, погодженим в.о. директором департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації О.А.Чеметом 01.09.2020, установлено штат у кількості 170 одиниць на 90 ліжок /а.с.40-43/.

Наказом Комунального некомерційного підприємства "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради № 776-О від 2 грудня 2020 року «Про скорочення штату працівників та скорочення ліжок на підприємстві» вирішено скоротити штатну чисельність працівників підприємства в кількості 29 посад на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з реорганізацією та зменшення видатків на фінансування підприємства. Скорочено чисельність ліжок на 20. Доведено ліжковий фонд підприємства до 70 ліжок з 01.03.2021. Відповідно до чинного законодавства України, не пізніше ніж за 2 (два) місяці, попередити працівників про можливе їх звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Запропонувати всім працівникам, що підпадають під скорочення штату, переведення за їх згодою на інші вакантні посади. У разі відмови від переведення або браку вільних посад підготувати документи для скорочення відповідних працівників. Повідомити працівників підприємства під розписку про те, що вони будуть звільнені з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України провести відповідно до діючого законодавства з дотриманням відповідних пільг та компенсацій /а.с.52, 53/.

14 грудня 2020 року листом директора Комунального некомерційного підприємства "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради ОСОБА_1 була повідомлена про те, що на даний момент в установі відсутні фінансові кошти та резерви для сформування фонду оплати праці, а тому відповідно до наказу № 776-О від 2 грудня 2020 року "Про скорочення штату працівників", 14 лютого 2021 року посада, яку вона займає підлягає скороченню відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно зі законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Також повідомлено, що на даний момент на підприємстві відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані для подальшого працевлаштування. У разі виникнення підходящої за кваліфікацією вакансії до закінчення двохмісячного терміну попередження, вона буде запропонована відповідно до чинного законодавства /а.с.14/.

Листом директора Комунального некомерційного підприємства "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради за № 59 від 20 січня 2021 року повідомлено голову профспілкового комітету КНП "Обласний будинок дитини" ЗОР Бауман Н.П. про те, що у зв`язку з реорганізацією закладу на підставі рішення Закарпатської обласної ради № 1572 від 26 вересня 2019 року заклад не включений до програми медичних гарантій, а тому передбачена можливість розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, скорочення чисельності або штату працівників. З 01.01.2021 в бюджеті вилучено видатки, що здійснюються з обласних бюджетів, що фінансують підприємство. А тому адміністрація КНП "Обласний будинок дитини" ЗОР просила надати згоду на звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України 28.02.2021 молодшої медичної сестри ОСОБА_1 /а.с.51/.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обгрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Повідомленням голови первинної профспілкової організації Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради Н.П. Бауман за № 5 від 01.02.2021 доведено до відома адміністрацію КНП «ОБД» ЗОР про те, що первинна профспілкова організація КНП «ОБД» ЗОР дає згоду на звільнення молодшої сестри медичної «Соматичного ізолятора» ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників /а.с.49/.

Згідно з протоколом № 1 засідання профспілкового комітету КНП «ОБД» ЗОР від 28.01.2021, зазначений профспілковий комітет вирішив надати згоду на звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України з 28.02.2021, зокрема і ОСОБА_1 /а.с.50/.

Штатним розписом працівників апарату управління, медичного, педагогічного, господарсько-обслуговуючого персоналу станом на 01.03.2021 Комунального некомерційного підприємства «Обласний будинок дитини» Закарпатської обласної ради, затвердженим директором цього підприємства В.М.Бейреш 23.02.2021, погодженим директором департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації А.О. Пшеничним 23.02.2021, затверджено штат у кількості 141 одиниць на 70 ліжок /а.с.45-48/.

Наказом директора КНП "Обласний будинок дитини" Закарпатської обласної ради № 61-к від 15 лютого 2021 року ОСОБА_1 звільнено зі займаної посади 28.02.2021 у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників п. 1 ст. 40 КЗпП України та проведено відповідні виплати, пов`язані зі звільненням, у тому числі і вихідної допомоги /а.с.11/.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За приписами ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник уважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду України від 9 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17 вказано, що «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 міститься правовий висновок про те, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП убачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду й існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 1 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15 і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

Судом установлено, що у відповідача відбулись зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення чисельності та штату працівників, у тому числі й посада позивачки, де остання попереджалася про наступне вивільнення за два місяці з дати її попередження.

Та обставина, що на підприємстві в період із 02.11.2020 по 01.03.2021 були відсутні вакантні посади, стверджується довідкою відповідача за підписом в. о. директора В. Бейреш від 08.11.2021 за № 821 /а.с.100/, а тому доводи апеляційної скарги про порушення відповідачем вимог ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України є безпідставними.

Установивши, що звільнення позивачки з роботи було проведено з додержанням вимог трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги останньої про поновлення на роботі зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянтки про те, що роботодавцем порушені вимоги ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України та не враховано її переважне право на залишення на роботі.

Так, за приписами ч. 2 ст. 49-2 КЗпП України при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 цього ж Кодексу при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам із більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

За змістом зазначених норм закону до кола працівників, серед яких визначаються особи, що мають переважне право на залишення на роботі, і працівники, що не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, стосуються всіх працівників, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не лише тих, хто працює у структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає вивільненню.

Отже, врахування переважного права необхідно, коли працівники виконують однакову роботу чи обіймають таку саму посаду, що скорочується. Якщо в установі є лише одна відповідна посада або ж, навпаки, вони різні, згадане право не застосовується.

Судом установлено, що позивачка переважного права на залишення на роботі не мала, оскільки відповідно до наданої в суді апеляційної інстанції представником відповідача - адвокатом Русиним Ю.І. порівняльної таблиці переваг на залишення на роботі при скороченні посади молодшої сестри медичної (наказ про скорочення штату працівників та скорочення ліжок на підприємстві від 02.12.2020 № 776-О), у позивачки була лише єдина перевага, а саме тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві з 01.12.1989, тоді як у інших працівників, які були залишені на роботі, при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації, переваг було більше.

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ від 10.02.2010, у справі «SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE», № 4909/04, § 58).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд констатує, що позивачка не довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами своїх вимог, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції його ухвалив із додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, оскаржене рішення суду є законним та обґрунтованим і відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга позивачки - без задоволення.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представниця - адвокатеса Стегура Наталія Романівна, залишити без задоволення.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 20 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 4 січня 2022 року.

Суддя-доповідачка Судді