_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/300/21
Провадження № 2/947/1346/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків Олени Василівни,

секретаря судового засідання - Белінської Ганни Сергіївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Дінеро» (адреса: 01015, м.Київ, вул. Сурикова, 3А) про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ:

І. ПРОЦЕДУРА

05.01.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати договір позики, укладений між нею та ТОВ «ФК «Дінеро» недійсним.

Ухвалою суду від 11.01.2021 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою суду від 04.02.2021 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

16.02.2021 року від ТОВ «ФК «Дінеро» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову та розглядати справу за відсутності сторони відповідача.

Правом на подання відповіді на відзив позивач не скористалась.

Матеріали справи містять заяву позивача ОСОБА_1 , подану разом з позовом, в якій позивач просить провести розгляд справи без її участі та без участі її представника за наявними в справі матеріалами. При цьому, в матеріалах справи доказів щодо наявності у позивача представника немає, після відкриття провадження по справі додаткових документів також суду не надано.

Ухвалою судді Київського районного суду від 01.03.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ

В позовних вимогах позивач ОСОБА_1 посилається на те, що між нею та ТОВ «ФК «Дінеро» було укладено договір, відповідно до якого позивач отримала позику, однак ознайомившись зі змістом вказаного договору вона вважає, що укладений договір є недійсним. Позивач зазначає, що ТОВ «ФК «Дінеро» було надано фінансову послугу шляхом обрання форми укладеного договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, проте ОСОБА_1 вказаний договір не підписувала.

Позивач вважає, що їй, як споживачу, не була надана інформація, яка стосується суті надання відповідачем фінансових послуг, а отже відсутнє і будь-яке письмове підтвердження ознайомлення її з вищенаведеною інформацією та взагалі з усіма умовами кредитного договору. Проте позивачу як позичальнику бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не виконав встановлені імперативні вимоги вказаного Закону та не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладені кредитного договору.

Крім того, прийняття пропозиції від відповідача укласти електронний договір здійснено шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з наданням онлайн позики відповідачем та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, не відповідає положенням аб. 3 ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію».

Також позивач вказує на те, що в оспорюваному договорі не була вказана ціна та сукупна вартість отриманого кредиту, представниками ТОВ «ФК «Дінеро» не було надано розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту. У зв`язку з цим реально нарахований ОСОБА_1 відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, чим зазначений працівниками фінансової установи розрахунок платежів.

ОСОБА_1 вважає, що вищенаведені дії відповідача розглядаються як нечесна підприємницька практика в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а тому, за нормами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», спірний правочин є недійсним.

16.02.2021 року ТОВ «ФК «Дінеро» було надано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позов не визнає в повному обсязі та заперечує проти його задоволення. Представник відповідача зазначає, що договір кредитної лінії № AG5896550 (номер в системі L7289837) від 30.12.2019 року укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Цивільним кодексом України. Крім того, позивач є постійним клієнтом відповідача з 25.10.2019 року, за цей час уклала вже дев`ять договорів, виконувала всі їх умови (крім оспорюваного), погодившись з усіма умовами в тому числі з відсотками за користування кредитними коштами. Оскаржуваний договір є аналогічним попереднім. Таким чином, позивач була повністю ознайомлена з правилами, умовами та процедурою укладання договору.

Договір було укладено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону, процес верифікації, який проходила позивач на сайті відповідача, підтвердив, що саме ОСОБА_1 , використовуючи особистий фінансовий номер телефону та власну банківську карту особисто укладала договір.Проти факту отримання грошей позивач не заперечує. Крім того, перед подачею заявки на отримання позики, позивач ознайомилася з обов`язковою інформацією про відповідача, про порядок та умови надання фінансових послуг, з правилами та примірним договором на веб-сайті відповідача www.dinero.ua. Одразу після підписання договору на електронну пошту позивача було відправлено примірник підписаного договору разом із паспортом споживчого кредиту, спеціальними умовами та додатковою угодою.

Відповідач вказує на відсутність ознак нечесної підприємницької практики, оскільки договір відповідав інтересам обох сторін: позивач отримала кошти, а ставка за відсотками пояснюється ризиком неповернення коштів, так як договір був незабезпечений.

Позивач, правом на подання відповіді на відзив не скористалася.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що 30.12.2019 року між сторонами було укладено договір кредитної лінії № AG5896550 (номер в системі L7289837).

Згідно із п. 2 Загальних умов Договору кредитної лінії, встановлення договірних відносин між Сторонами за допомогою дистанційних засобів забезпечується таким чином: на порталі Позичальник повинен заповнити Заяву шляхом введення необхідної Суми Кредиту та Строку оплати, а також надати (завантажити) інші дані та документи, що вимагаються. Також, якщо буде використовуватися електронний платіж, посилання на постачальника таких послуг повинно відкриватися у полі, в якому Позичальник повинен ввести реквізити своєї платіжної картки. Після заповнення вищезазначеної заяви: Позичальник створює Особистий кабінет на Порталі, шляхом виконання вказівок, викладених на Порталі; Позичальнику надається пропозиція Кредитодавця Спеціальних умов Кредиту на основі інформації, наданої в Заяві (надалі іменується як «Пропозиція»). Якщо Позичальник під час обробки заяви змінив інформацію, надану в Заяві, нова Пропозиція буде надана на основі нововведених умов; - натискаючи кнопку «Прийняти», Позичальник підтверджує надання Кредитодавцю згоди на використання персональних даних Позичальника, для ідентифікації Позичальника, для оцінки кредитоспроможності Позичальника та для виконання Договору відповідно до політики конфіденційності; код підтвердження буде надіслано Кредитодавцем на Номер телефону Позичальника. Шляхом введення Коду підтвердження Позичальник підписує та приймає Пропозицію та підтверджує укладення Договору на основі Загальних умов Кредиту згідно норм Закону України «Про електрону комерцію». Одержання Позичальником Суми Кредиту, зазначеної в Спеціальних умовах Кредиту або Додатковій угоді до Спеціальних умов Кредиту, підтверджує факт того, що Договір або Додаткову угоду до Спеціальних умов Кредиту, на підставі наступної (повної) Заяви та /або запиту Позичальника у відповідності з договором, між сторонами було укладено за допомогою дистанційних засобів. Договір, включаючи його Додаткові угоди, укладений за допомогою дистанційних засобів, має таку ж силу, як і договір, підписаний у паперовому вигляді. /а.с. 4/

В пункті 3.1, 3.3, 3.10 Загальних умов Договору кредитної лінії визначено, що Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальнику в межах Ліміту Кредитної лінії, на основі Заяви Позичальника та за умови їх схвалення, і Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю Суму наданого Кредиту та сплатити всі відповідні Договірні компенсації до останнього дня Строку сплати. Позичальник може подавати Заяву шляхом заповнення електронної форми Заяви на Порталі через Особистий кабінет. Кредитодавець надає кожен Кредит шляхом його переказу на рахунок Позичальника. Сума вважається наданою в день здійснення банківського переказу Кредитодавцем.

Пунктом 4.1.1. Загальних умов Договору кредитної лінії передбачено, що за користування сумами, які надаються в якості Кредиту за Договором та в межах Ліміту кредитної лінії, Позичальник повинен сплачувати Кредитодавцю Відсотки по Кредиту за Відсотковою ставкою, яка зазначається в Спеціальних умовах Кредиту. Оплата Відсотків по Кредиту здійснюється до останнього дня Строку оплати.

Згідно із п. 2.1.1.2 Загальних умов Договору кредитної лінії, за запитом Позичальника Кредитодавець повинен надати Позичальнику Пропозицію в паперовому вигляді чи на іншому довговічному носії.

Однак матеріали справи не містять доказів того, що позивач зверталася до відповідача з вимогою щодо надання інформації стосовно умов кредитування у паперовому вигляді.

Відповідно до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG5896550 від 30.12.2019 року, відповідач надав позивачу кредит в розмірі 400,00 гривень строком на 7 днів/місяців, дата повного погашення 06.01.2020 року, загальна вартість кредиту 449,00 грн., процентна ставка, в день для початково зазначеної тривалості кредиту (підлягає оплаті до дати оплати) 1,75%, процентна ставка в день періоду, що перевищує початково зазначеної тривалості кредиту (починається з наступного дня після дати оплати) 1,5%, реальна річна процентна ставка 638,75 %, штраф 50%.

Кредитодавець та Позичальник, висловлюючи свою згоду вільно, без помилки, шахрайства чи примусу, уклали ці Спеціальні Умови для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, які були створені лише тоді, коли Позичальник прочитав, оцінив та прийняв Умови користування Порталом, Політику конфіденційності, Паспорт споживчого кредиту, Загальні умови Договору кредитної лінії та Пропозицію Кредитора щодо Спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії, що були надані Позичальнику через Особистий кабінет на Порталі (п.1.2 Спеціальних умов).

Також Спеціальними умовами для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № AG5896550, закріплено, що вони є невід`ємною частиною Договору кредитної лінії та виконуватимуться сторонами відповідно до Загальних умов Договору кредитної лінії, укладаються дистанційно та мають юридичну силу без будь-якого підпису на папері.

Під час укладення Договору кредитної лінії № AG5896550 від 30.12.2019 року процес верифікації, який особисто проходилапозивач на сайті відповідача підтвердив, що саме позивач, використовуючи власний фінансовий номер телефону та власну банківську картку особисто укладала Договір.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу на зазначену нею електронну пошту було відправлено примірник договору, Спеціальних умов, Паспорт споживчого кредиту та одноразовий ідентифікатор (код підтвердження).

30.12.2019 року о 01:45 позивачем у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача було введено одноразовий ідентифікатор, укладено договір кредитної лінії № AG5896550 (номер в системі L7289837) та отримано від відповідача грошові кошти в розмірі 400 грн.

Таким чином, Договір було укладено шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано позивачу на його фінансовий номер телефону та введено у інформаційно-телекомунікаційній системі відповідача.

Відповідач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів позивачу в повному обсязі.

IV. ПРАВОВІ НОРМИ, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частинами 1-3 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вимогами статті 204 ЦК України роз`яснено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1-3 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 2016 ЦК України, Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

V. ОЦІНКА ДОВОДІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ВИСНОВКИ СУДУ

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію», що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до такої інформації. Права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів». Покупець (замовник, споживач) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції за обсягом своїх прав та обов`язків прирівнюється до споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно до Законом України «Про захист прав споживачів».

На підставі наданих сторонами доказів судом встановлено, що при зверненні до відповідача з метою укладення Кредитного договору та отримання коштів, позивачем було надано особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання та надсилання відповідачу фотознімка на якому відображено позивача з копією свого паспорта.

Позивачу була надана інформація про особу та місцезнаходження кредитодавця, про мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, про форми його забезпечення, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, про тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит може бути виданий, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, перелік всіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, про строк, на який кредит може бути одержаний, тощо, а наявний електронний підпис ОСОБА_1 в Загальних умовах договору кредитної лінії, Спеціальних умовах для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG5896550, Паспорті споживчого кредиту Інформації, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит підтверджує ознайомлення її з його умовами та згоду на ці умови.

Позивачем не заперечується, що 30.12.2019 року на її особисту банківську картку відповідачем перераховано кошти в розмірі 400,00 гривень.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що договір укладений між сторонами 30.12.2019 року в електронній формі, має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, а позивач повністю погодилася з умовами кредитного договору (в якому зокрема і чітко вказано розмір відсотків за користування кредитом) що підтверджується наявністю її особистого підпису. А дії відповідача під час вчинення даного електронного правочину, відповідають вимогам чинного законодавства.

Встановлені судом обставини, спростовують доводи позивача про те, що укладений між нею та відповідачем Договір є недійсним, так як вона фактично оформила даний договір відповідно до визначеної правилами та погодженої сторонами процедури, здійснила його підписання з застосуванням одноразового ідентифікатора та отримала кошти в кредит.

Крім того, суд враховує Постанову Верховного суду від 04.09.2019 року по справі № 752/4239/15-ц стосовно визнання кредитного договору недійним на підставі ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, за змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У даному випадку, судом встановлено, що сторони, досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та раніше виконувала аналогічні умови інших договорів з відповідачем, а відповідач надав позивачу всю необхідну інформацію про умови надання послуг фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

При цьому, позивач до укладення оспорюваного договору вже дев`ять разів укладалата виконувала аналогічні договори з відповідачем, тому не могла не знати про умови останнього укладеного нею договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Позивачем на підставі належних та допустимих доказів не доведено, що укладений між нею та відповідачем договір є недійсним, та що позивачу не було відомо про всі умови отримання коштів. Зважаючи на викладене та позиції Верховного Суду, викладені у Постанові від 04.09.2019 року по справі № 752/4239/15-ц, та Постанові від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19, підстави для визнання спірного кредитного договору з заявлених позивачем вимог про порушення, зазначені в положеннях Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні.

Крім того, суд бере до уваги, що в позовній заяві позивач не вказує, які саме відомості щодо отриманого кредиту та підписаного кредитного договору їй були незрозумілі та невідомі під час його укладання.

Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем в силу ст.81 ЦПК України не надано доказів, укладення кредитного договору з порушенням вимог ст. 203 ЦК України, суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строку та умов кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, разом з тим позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладанні договору застосував нечесну підприємницьку практику, в свою чергу відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі та позивач не мав претензій стосовно умов договору при його укладенні. Посилання позивача щодо недійсності договору у зв`язку з порушенням відповідачем норм Закону України «Про захист прав споживачів», спростовуються інформацією викладеною у Загальних умовах договору кредитної лінії, Спеціальних умовах та Паспорті споживчого кредиту. При належному виконанні договірних зобов`язань нарахування у вигляді пені не застосовується, при цьому грошова сума нарахування пені залежить і від періоду невиконання боржником взятих на себе зобов`язань. При цьому Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з дня отримання копії примірника договору, проте позивач таким правом не скористалася.

За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів та пояснень сторін, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 203, 204, 207, 208, 215, 216, 509, 548, 549, 628, 1046, 1047, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Дінеро» (адреса: 01015, м.Київ, вул. Сурикова, 3А) про захист прав споживачів, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги можуть бути подані через Київський районний суд м. Одеси.

Повний текст рішення суду складено 11.03.2021 року.

Суддя Васильків О.В.