Справа № 755/3360/20
УХВАЛА

іменем України

"11" березня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Арапіної Н.Є., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Державного підприємства «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» (Державного підприємства «Центр Науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції») до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості за договором оренди, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості за договором оренди. Свої вимоги мотивував тим, що 19 червня 2015 року між Державним підприємствам «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 204/15 оренди індивідуально визначеного майна, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування індивідуально визначене майно - модуль (вагончик) будівельний, 2,4 м.*3 м, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 та обліковується на балансі Державного підприємства «Дорцентр». 26 червня 2017 року наказом Державного агентства автомобільних доріг України № 254 змінено назву Державного підприємства «Центр Науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» на Державне підприємство «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості». Однак станом на 19 лютого 2020 року відповідач не повернув позивачу орендоване майно та не сплатив грошові кошти за договором оренди У зв`язку з чим просить зобов`язати відповідача повернути модуль (вагончик) будівельний, 2,4 м.*3 м. Державному підприємству «Центр Науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» та стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди у розмірі 14 764,64 грн., оскільки відповідач станом на 19 лютого 2020 року не повернув позивачу орендоване майно та не сплатив грошові кошти за договором оренди.

Згідно вимог ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 Цивільного процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Судом було вжито всіх заходів для повідомлення відповідача про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження, однак, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні правовідносини.

19 червня 2015 року між Державним підприємствам «Центр науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено договір № 204/15 оренди індивідуально визначеного майна, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування індивідуально визначене майно - модуль (вагончик) будівельний, 2,4 м.*3 м, що розміщене за адресою: АДРЕСА_1 та обліковується на балансі Державного підприємства «Дорцентр» (а.с. 9-13).

26 червня 2017 року наказом Державного агентства автомобільних доріг України № 254 змінено назву Державного підприємства «Центр Науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» на Державне підприємство «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» (а.с. 5 зв.).

Позивач просить зобов`язати відповідача повернути модуль (вагончик) будівельний, 2,4 м.*3 м. Державному підприємству «Центр Науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції» та стягнути з відповідача заборгованість за договором оренди у розмірі 14 764,64 грн., оскільки відповідач станом на 19 лютого 2020 року не повернув позивачу орендоване майно та не сплатив грошові кошти за договором оренди.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, що виник при виконанні умов укладеного між ними господарського договору (постанови від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14 144цс18), від 13 лютого 2019 року у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18), від 5 червня 2019 року у справі № 904/1083/18 (провадження № 12-249гс18).

Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства.

Разом з тим статтею 20 Господарського процесуального кодексу України визначено предметну та суб`єктну юрисдикцію господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Так, за частиною першою цієї статті Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з цим позовом, позивач порушував питання про повернення орендованого майна та стягнення заборгованості за договором оренди, укладеними між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

Згідно із частиною першою статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 ЦК України).

За частиною першою статті 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України).

Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими.

Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України).

Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Частиною 8 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» у редакції, чинній на час припинення ФОП ОСОБА_1 ) передбачено, що фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Відповідно до статті 52 ЦК України ФОП відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» однією з особливостей підстав припинення зобов`язань для ФОП є те, що у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. ФОП відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Отже, виходячи із суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились, а тому суд приходить до висновку про належність даного спору до господарської юрисдикції.

За встановлених обставин провадження по справі за позовною заявою Державного підприємства «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» (Державного підприємства «Центр Науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції») до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості за договором оренди підлягає закриттю.

Керуючись ст. 51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 50, 58, 128, 173, 179, 202-208 ГК України, Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців», ст.ст. 20, 45 ГПК України, ст.ст. 19, 255, 260, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Провадження у справі за позовною заявою Державного підприємства «Науково-технічний центр «Дорожній контроль якості» (Державного підприємства «Центр Науково-технічного супроводу дорожніх робіт та сертифікації дорожньої продукції») до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заборгованості за договором оренди закрити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна