Номер провадження: 22-ц/813/4563/21
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника Одеської міської ради Бондаренка Ігоря Олеговича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОМР звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Фролова Руслана Валеріївна, про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, витребування майна з чужого незаконного володіння. Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на її майно. 11 травня 2017 року Приморським районним судом м.Одеси ухвалено рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду, яким встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 у період з 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 . Встановлено факт знаходження ОСОБА_2 на утриманні ОСОБА_1 у період з 2007 року по 31 жовтня 2014 року. На підставі вищевказаного рішення, приватним нотаріусом Фроловою Р.В. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Вподальшому, постановою Верховного Суду від 06.11.2019 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Не визнаючи право власності на квартиру за ОСОБА_1 , ОМР звернулася з цим позовом до суду.

Разом з тим, ОМР просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року у задоволенні заяви ОМР про забезпечення позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник Одеської міської ради Бондаренко Ігорь Олегович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання, призначене на 23 лютого 2021 року на 14 годину 30 хвилин, не з`явились, клопотань про проведення судового засідання в режимі відео конференції не подавали.

22 лютого 2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Чібірдіна Олександра Володимировича надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням представника на лікарняному.

Проте, вказана заява задоволенню не підлягає, оскільки апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОМР на ухвалу районного суду від 14 липня 2020 року було відкрито ще у жовтні 2020 року та у жовтні 2020 року справа була призначена до розгляду на 23.02.2021 року на 14 годину 30 хвилин. З дня отримання апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження 05.11.2020 року до дня судового засідання 23.02.2021 року, ОСОБА_1 мала достатньо часу на ознайомлення з матеріалами справи, підготування відзиву на апеляційну скаргу та вирішення питання на представництво своїх інтересів. Перебування представника на лікарняному за день до судового засідання не позбавляло ОСОБА_1 прийняти участь у судовому засіданні особисто або через іншого представника. Крім того, всі учасники справи, відповідно до ст..212 ЦПК України, мають можливість брати участь у судовому засідання через відеоконференцію, надавши відповідну заяву. Колегія суддів звертає увагу адвоката Чібірдіна О.В. на розпорядження голови Одеського апеляційного суду від 26.10.2020 року, яким на період обмеженого доступу до Одеського апеляційного суду через Ковід-19, всім учасникам судових процесів рекомендовано брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у порядку, передбаченому ч.4 ст.212 ЦПК України, на підставі відповідної заяви. Дана рекомендація особливо стосується випадків, коли інтереси учасників справи представляють адвокати, які мають технічну можливість підключення до системи відеоконференцзв`язку EasyCon. Не подання такої заяви адвокатом, в залежності від обставин справи, може бути розцінене судом як зловживання процесуальними правами, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи у розумні строки, та дає право суду застосовувати способи реагування до органів адвокатського самоврядування.

За таких обставин, ОСОБА_1 та її адвокат Чібірдін О.В. не були позбавлені взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте з такою заявою до суду не звертались.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про розгляд справи, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.1-2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку з застосуванням відповідних заходів.

Так, під час вирішення питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано доказів про порушення відповідачем прав позивача та що у разі невжиття заходів забезпечення позову, виконання рішення суду буде неможливим або виникнуть труднощі з його виконанням.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, оскільки на даний час власником спадкового майна квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 вересня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В., яке представник ОМР намагається визнати недійсним в межах цієї справи та визнати право власності на вказану квартиру за територіальною громадою м.Одеси в особі Одеської міської ради.

Таким чином з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з-приводу набуття ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Оскільки на даний час власником спірного майна є ОСОБА_1 , яка позов не визнає та яка, як власник квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом може в будь-який момент її відчужити, колегія суддів вважає, що заява представника ОМР про забезпечення позову є обґрунтованою. Невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання або утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки у разі відчуження ОСОБА_1 квартири на користь іншої особи, ОМР змушена буде звертатися з новим позовом до нового власника квартири про витребування майна.

За таких обставин, наведений ОМР захід забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірну квартиру відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, та є співмірним із заявленими позовними вимогам. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються. Крім того, накладення арешту на майно відповідача не позбавляє його права володіти та користуватися цим майном, та навіть гарантує збереження права власності на це майно за відповідачем до ухвалення рішення суду по суті спору.

Отже, за наявності між сторонами реального спору, з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна, з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову заявленим вимогам, у суду першої інстанції не було наявних правових підстав для відмови ОМР у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, рішення апеляційного суду у справі № 522/892/16-ц за апеляційною скаргою ОМР на рішення Приморським районним судом м.Одеси від 11 травня 2017 року не впливає на розгляд заяви про забезпечення позову, а лише може враховуватися судом при розгляді цієї справи по суті.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвала Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року про відмову у забезпеченні позову - скасуванню, а заява про забезпечення позову задоволенню.

Оскільки забезпечення позову апеляційним судом вжито за наслідками перегляду в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову, дана постанова апеляційного суду в розумінні ст. ст. 353, 389 ЦПК України, касаційному оскарженню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Одеської міської ради Бондаренка Ігоря Олеговича задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 14 липня 2020 року про відмову у забезпеченні позову скасувати.

Заяву представника Одеської міської ради Бондаренка Ігоря Олеговича про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 12.03.2021 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова