Справа № 524/773/20
Провадження №2/524/104/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі

головуючого судді Кривич Ж.О.,

секретаря судового засідання Швець Д.С.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчуці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна

УСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та жінки, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначала, що вона та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах з 2003 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_4 . 25 квітня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народилася молодша дочка ОСОБА_5 .

23.11.2015 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука.

В період спільного проживання сторонами придбавались автомобілі: у 2007 році - Volkswagen Bora за 7000,00 доларів США, на придбання якого ОСОБА_3 оформлювала кредит на своє ім`я на суму 150 000,00 грн; наприкінці 2007 року вони придбали автомобіль Volkswagen Jetta за 26 000,00 доларів США, який був проданий в 2009 році; а у 2010 році вони купили з автосалону «TOYOTA» автомобіль TOYOTA CAMRY, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, який був оформлений на ім`я ОСОБА_2 . Оскільки поділити спільне майно з відповідачем в порядку досудового врегулювання спору не вдалося, просила встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з 01.01.2004 року по 25.04.2012 року, та поділити спільне майно подружжя, автомобіль TOYOTA CAMRY, 2009 року випуску, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , шляхом стягнення з ОСОБА_2 на її користь вартості 1/2 частини автомобіля у сумі 164 900 грн 00 коп., залишивши в користування спірний автомобіль ОСОБА_2 .

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. Щодо заяви відповідача про пропуск строку позовної давності, вважав, що дана обставина не може бути прийнята судом до уваги, оскільки строк позовної давності необхідно рахувати з моменту, коли було порушено право позивача ОСОБА_3 з 20.01.2020 року, коли вона звернулася до відповідача з письмовою претензією про поділ майна.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, просив у позові ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на пропуск строку позовної давності, та вказував, що спірний автомобіль TOYOTA CAMRY, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , він придбав за свої особисті кошти 03.06.2010 року, а тому, строк позовної давності звернення до суду позивача сплив в 2013 році. Заперечував факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 з 2003 року по день реєстрації шлюбу.

Ухвалою судді від 10.03.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

Сторони у справі є батьками двох неповнолітніх дочок: ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли шлюб між батьками не було зареєстровано, та ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 . На час народження молодшої дитини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який вони зареєстрували 25.04.2012 року.

У період з 2007 року по 2010 рік включно на ім`я ОСОБА_2 було придбано кілька автомобілів - у 2007 році Volkswagen Bora за 7000,00 доларів США, який невдовзі було продано та придбано автомобіль Volkswagen Jetta за 26 000,00 доларів США. Цей автомобіль після ДТП було продано у 2009 році та у 2010 році придбано спірний автомобіль TOYOTA CAMRY, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який до цього часу перебуває у користуванні відповідача.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 23.11.2015 року (справа № 524/6167/15) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

У період з 2003 року по 25.04.2012 року ні позивач, ні відповідач у зареєстрованих шлюбах з іншими особами не перебували.

І ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 , працювали та мали стабільні доходи. У 2005 році ОСОБА_3 отримувала кредит в сумі 150 000 грн 00 коп. у ПАТ «Укрсоцбанк» на поточні потреби (а.с. 42). У 2006 році ОСОБА_2 отримував кредит у ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 125 000 грн 00 коп. також на поточні потреби. Кредитні зобов`язання по договорах виконані.

Частиною другою статті 3 Сімейного Кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Сімейного Кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 Сімейного Кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

Вирішуючи питання щодо правового режиму майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування, і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності є:

1) час набуття такого майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття);

3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Аналогічна правова позиція була викладена у Постанові Верховного Суду від 25.11.2015 року по справі № 6-2333цс15, яка відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

П. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 Сімейного Кодексу України, щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом.

Свідок позивача ОСОБА_8 суду пояснила, що знає родину ОСОБА_3 та ОСОБА_2 тривалий час. Підтримувала подружні стосунки з їх сім`єю, часто була присутня на сімейних святах, в тому числі і на хрещенні молодшої дочки ОСОБА_5 , святкувала разом з ними дні народження, разом відпочивали. Завжди вважала їх однією сім`єю, оскільки у них був спільний побут, вони вели спільне господарство, придбавали майно та займались вихованням двох доньок. ОСОБА_3 працювала на декількох роботах для забезпечення сім`ї, ОСОБА_2 також працював та утримував сім`ю. Про те, що вони до 2012 року не перебували у офіційному зареєстрованому шлюбі, свідок не знала.

Свідок позивача ОСОБА_9 суду пояснив, що знає сім`ю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 багато років. Позивачка працювала у нього та є родичкою його дружини. Свідок підтвердив факт спільного проживання сторін однією сім`єю, та факт оформлення кредитів на ім`я ОСОБА_3 для придбання майна в інтересах сім`ї. Завжди знав ОСОБА_2 як чоловіка ОСОБА_3 , був неодноразово присутнім на сімейних святах.

Свідок відповідача ОСОБА_10 суду пояснила, що знає ОСОБА_2 , який працює на належному їй підприємстві, та ОСОБА_3 багато років. Вважає, що однією сім`єю з ОСОБА_3 до 2011 року він не проживав, а тільки приходив відвідувати дочку; все майно купувалось на особисті кошти ОСОБА_2 .

Позивачкою до матеріалів справи долучені чисельні фото - домашні фото, з відпочинку з дітьми, з друзями (а.с. 39-41, 111-118), які підтверджують факт спільного проживання сторін, ведення ними спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків.

Дослідженні фото підтверджують обставини, викладені позивачкою та свідками ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Ці фото спростовують показання свідка ОСОБА_10 в судовому засіданні.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності суд враховує наступне:

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач стверджує, що до січня 2020 року ОСОБА_2 обіцяв їй вирішити питання поділу автомобіля та сплатити їй компенсацію.

20.01.2020 року на адресу відповідача була направлена вимога, відповідно до якої позивач по справі запропонувала відповідачу вирішити питання поділу майна в порядку досудового врегулювання спору. Дану вимогу ОСОБА_2 отримав 27.01.2020 року, про що є в матеріалах справи поштове підтвердження з повідомленням.

Суд вважає, що починаючи з січня 2020 року, коли відповідач відмовився визнавати спірний автомобіль спільним майном подружжя та вирішувати питання щодо поділу даного майна, у позивача виникло право на позов до суду за захистом порушеного права. Строк позовної давності слід обраховувати саме з січня 2020 року.

При поділі спірного автомобіля, суд враховує те, що дана річ є неподільною, відповідач ОСОБА_2 одноособово користується даним автомобілем, заперечує проти визнання права власності на 1/2 частину спірного автомобіля за ОСОБА_3 , а тому суд вважає за доцільне виділити автомобіль у власність ОСОБА_2 та стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля TOYOTA CAMRY, 2009 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , чорного кольору, у розмірі 164 900 грн 00 коп. (що узгоджується з правовою позицією, викладеною в Ухвалі Апеляційного суду Полтавської області у справі № 524/963/17, провадження 22-ц/786/2281/17).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, відповідно до статтей 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 року по 25.04.2012 року.

Визнати автомобіль Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, який зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частину транспортного засобу.

Поділити автомобіль між сторонами наступним чином: виділити автомобіль Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у власність ОСОБА_2 , та стягнути з нього на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за половину вартості автомобіля в сумі 164 900 грн 00 коп. Після сплати ОСОБА_2 компенсації право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку автомобіля припинити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1 649 грн 00 коп. та 420 грн 40 коп., а всього 2 069 грн 40 коп.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 02.03.2021 року.

Суддя Ж.О. Кривич