Справа № 752/6240/21
Провадження № 6/752/403/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Кахно І. А.,

при секретарі Чабанюк І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Д. А. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д. А. знаходиться зведене виконавче провадження № 61607810, до складу якого входять такі виконавчі провадження:

-№ 61604937 з примусового виконання виконавчого напису № 2998, вчиненого 04 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О. про стягнення грошової суми в розмірі 1 360 000,00 грн з громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеного 15 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , строк повернення за яким настав 15 лютого 2013 року;

-№ 61605812 з примусового виконання виконавчого напису № 2996, вчиненого 04 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О. про стягнення грошової суми в розмірі 660 000,00 грн про стягнення грошової суми в розмірі 1 360 000,00 грн з громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеного 11 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , строк повернення за яким настав 31 грудня 2011 року;

-№ 61606057 з примусового виконання виконавчого напису № 2997, вчиненого 04 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О. про стягнення грошової суми в розмірі 680 000,00 грн про стягнення грошової суми в розмірі 1 360 000,00 грн з громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеного 21 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , строк повернення за яким настав 21 березня 2012 року.

Загальна сума, що підлягає стягненню за трьом виконавчими документами становить 2 700 000,00 грн.

Відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження № 61607810 майно боржника, на яке можливе звернення стягнення не виявлене; кошти на відкритих банківських рахунках відсутні; належний боржнику автомобіль Land Rover Discovery, д.н.. НОМЕР_2 , оголошено у розшук.

На адресу боржника неодноразово надсилались вимоги та виклики щодо явки до приватного виконавця, проте боржник не з`являється, декларацію про доходи не надав, причини неявки не повідомляв, вимога про надання транспортного засобу для здійснення його опису не виконана.

Приватний виконавець зазначав, що факт ухилення боржника від виконання підтверджується, зокрема, тим, що свої зобов`язання перед стягувачем боржник не виконує уже понад 8 років, декларацію про доходи та майно боржник виконавцю не подав, тим самим порушив вимоги Закону України «Про виконавче провадження», протягом усього часу виконання виконавцем вказаних виконавчих документів, боржник не з`явився на жоден виклик виконавця, жодного разу не надав пояснення про причини неявки за викликом, на адресу виконавця не надійшло жодних пояснень про причини невиконання рішень, боржник не вживає жодних заходів, спрямованих на виконання рішень, натомість продовжує переховувати належний йому транспортний засіб.

Посилаючись на вказані обставини, приватний виконавець просив тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань за рішеннями, що виконуються у зведеному виконавчому провадженні № 61607810 без вилучення паспортного документу.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

У судове засідання з`явився приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Гненний Д. А., просив задовольнити подання за наведених у ньому підстав.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Установлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Д. А. знаходиться зведене виконавче провадження № 61607810, до складу якого входять такі виконавчі провадження:

-№ 61604937 з примусового виконання виконавчого напису № 2998, вчиненого 04 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О. про стягнення грошової суми в розмірі 1 360 000,00 грн з громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеного 15 лютого 2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , строк повернення за яким настав 15 лютого 2013 року;

-№ 61605812 з примусового виконання виконавчого напису № 2996, вчиненого 04 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О. про стягнення грошової суми в розмірі 660 000,00 грн про стягнення грошової суми в розмірі 1 360 000,00 грн з громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеного 11 лютого 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , строк повернення за яким настав 31 грудня 2011 року;

-№ 61606057 з примусового виконання виконавчого напису № 2997, вчиненого 04 червня 2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Падалко Р. О. про стягнення грошової суми в розмірі 680 000,00 грн про стягнення грошової суми в розмірі 1 360 000,00 грн з громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ,з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором позики, укладеного 21 березня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , строк повернення за яким настав 21 березня 2012 року.

Загальна сума, що підлягає стягненню за трьом виконавчими документами становить 2 700 000,00 грн.

Однак, зобов`язання боржником до теперішнього часу не виконано.

19 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Гненним Д. А. відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих написів № № 2996, 2997, 2998 від 04 червня 2013 року та направлено постанови боржнику ОСОБА_1 , однак, поштовий конверт адресований на ім`я боржника повернувся з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання».

Обґрунтовуючи підстави подання, приватний виконавець посилався на те, що боржник ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання виконавчих написів, виклики приватного виконавця про необхідність з`явлення до офісу з метою надання пояснень по факту невиконання зобов`язань, боржник ігнорує.

За змістом пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VII «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

У розділі «Ухилення боржника від виконання зобов`язань» узагальнення Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01 лютого 2013 року зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій, щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Свобода пересування гарантована статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». Разом з тим, частиною 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Стаття 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Так, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд з прав людини підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, які обмежують свободу пересування наступним чином:

у відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд з прав людини у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду з прав людини від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78 - 82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду з прав людини за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Тобто, застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання.

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Отже, наявність самого лише невиконаного зобов`язання не наділяє приватного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Факт ухилення боржника має підтверджуватись сукупністю належних доказів, які приватний виконавець повинен надати до суду.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми (статті 77-80 ЦПК України).

Частинами першою, другою, п`ятою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Із матеріалів справи вбачається, що приватним виконавцем до подання не долучено належних, допустимих та достатніх доказів того, що боржник вчиняє умисні свідомі дії, спрямовані на невиконання відповідного зобов`язання, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання виконавчих написів; не вказано, які перешкоди вчинені з боку боржника для проведення виконавчих дій приватному виконавцеві. Приватним виконавцем не надано жодних документів, які б свідчили, що боржник свідомо та умисно ухиляється від виконання зобов`язання, при цьому маючи змогу виконати таке зобов`язання, але не робить цього з неповажних причин. Самої лише наявності заборгованості і відсутності майна, на яке можна звернути стягнення, не достатньо для того, щоб встановили факт ухиляння боржника від виконання грошового зобов`язання.

Приватним виконавцем не надано належних та допустимих доказів того, що боржник повідомлений про відкриття виконавчого провадження, має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання грошового зобов`язання. Наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Надані приватним виконавцем матеріали подання містять лише фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань. Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

З поданого приватним виконавцем Гненним Д. А. копії конверта про вручення поштового відправлення вбачається, що направлена боржнику ОСОБА_1 кореспонденція повернута з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Повернута приватному виконавцю кореспонденція з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання», не свідчить про відмову особи, якій вона направлялася, від її одержання чи про її незнаходження за даною адресою та не є належним способом повідомлення.

Зазначене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 12 грудня 2018 року у справі 752/11896/17.

Таким чином, приватним виконавцем не надано відомостей щодо отримання боржником постанов про відкриття виконавчого провадження та викликів останнього, а особа, яка не є повідомленою про покладені на неї обов`язки, не може вважатися такою, що ухиляється від їх виконання.

Крім того, слід зауважити, що звернення державного (приватного ) виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним (приватним ) виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

З урахуванням викладеного та вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що у суду немає підстав для висновку про умисне ухилення боржника від виконання зобов`язання, тому підстав для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не вбачається, що не перешкоджає приватному виконавцю у разі надання необхідних доказів та зміни обставин звернутися з відповідним поданням до суду.

Керуючись статтею 441 ЦПК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», Законом України «Про виконавче провадження», суд,

п о с т а н о в и в:

Відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Гненного Дмитра Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 11 березня 2021 року.

Суддя І. А. Кахно