Номер провадження: 22-ц/813/1771/21
Головуючий у першій інстанції Огреніч І.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дрішлюка І.А., Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

у судовому засіданні переглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 21 листопада 2006 року між сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :39:007:0133, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу Іллічовою Н.А., та зареєстрований у реєстрі за №17465. Продаж земельної ділянки було вчинено за 1 374 366, 40 гривень, які ОСОБА_2 отримала від позивача повністю до підписання вказаного договору.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2014 року, договір купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки визнаний недійсним та земельна ділянка, яка розташована в АДРЕСА_1 , площею 0,0992 га повернута територіальній громаді в особі Одеської міської ради.

На даний час ОСОБА_2 в добровільному порядку відмовляється повернути кошти, які були нею отримані при укладанні вищезазначеного договору, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд задовольнити його вимоги в повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначивши, що реєстрація права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, що розташована в АДРЕСА_1 не скасовано, а тому підстав у задоволені позову не має.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року позов задоволено в повному обсязі.

У апеляційній скарзі адвокат Манушин В.О. в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

15 грудня 2017 року набрала чинності нова редакція ЦПК України, відповідно до п. 9 ст. 1 Перехідних положень вказаного Кодексу, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідачу ОСОБА_2 , яка є апелянтом по справі, та її адвокату Манушину В.О. судові повістки надсилались на адресу, що була зазначена ними у апеляційній скарзі, однак уся судова кореспонденція поверталась до суду із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання», «адресат відсутній».

Згідно ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_2 , як ініціатор апеляційного провадження, повинна проявляти процесуальну зацікавленість рухом своєї апеляційної скарги та її швидким розглядом, однак натомість адвокатом відповідача неодноразово надходили клопотання про відкладення розгляду справи.

Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 04 березня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені у апеляційній скарзі колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статтей 626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 листопада 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :39:007:0133, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу Іллічовою Н.А., та зареєстрований у реєстрі за №17465 (а.с. 18).

Вказана земельна ділянка належала ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ №945703, виданого Одеським міським управлінням земельних ресурсів 13 жовтня 2006 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. 07 червня 2006 року реєстровий №7581, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ..

Продаж земельної ділянки було вчинено за 1 374 366, 40 грн. (один мільйон триста сімдесят чотири тисячі триста шістдесят шість) гривень 40 копійок, які продавець отримала від покупця повністю до підписання вказаного договору. Підписанням договору купівлі-продажу ОСОБА_2 засвідчила про відсутність претензій до позивача з приводу оплати.

На підставі вищезазначеного договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 був отриманий Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯГ №950616 від 21 грудня 2006 року, який підтверджує, що позивач є власником вказаної земельної ділянки, цільове призначення «для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №74 кадастровий номер :39:007:0133 (а.с. 17).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, на момент вчинення правочину.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2011 року у справі №2-5854/11 (а.с. 8-11), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 04 червня 2014 року (а.с. 12-16), визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки, укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований у реєстрі за №7581, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н.А. та зареєстрований у реєстрі за №17465 від 21 листопада 2006 року. Визнано недійсним та скасовано Державний акт серії ЯГ №950616 на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0992 га за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Скасовано державну реєстрацію вказаного Державного акту серія ЯГ №950616 на право власності на земельну ділянку шляхом виключення з Книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Повернуто земельну ділянку площею 0,0992 га за адресою: АДРЕСА_1 , в особі Одеської міської ради. Відмовлено у задоволенні вимоги про приведення земельної ділянки у придатний для використання стан.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи ( ст. 216 ЦК України).

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що після визнання договору від 21 листопада 2006 року купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 , недійсним, кошти відповідачем не повернуті, а тому вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Основними доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 є порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Згідно із ч. 2 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання, якщо їх явка є не обов`язковою.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно із ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У матеріалах справи наявні поштові повідомлення про завчасне отримання відповідачем ОСОБА_2 та її адвокатом Манушином В.О. судових повісток про розгляд справи 26 січня 2016 року (а.с. 97, 98).

Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Недобросовісним користування процесуальними правами вважається, зокрема, заявлення численних необґрунтованих відводів суддям, нез`явлення представників учасників судового процесу в судові засідання без поважних причин та без повідомлення причин, подання необґрунтованих клопотань про вчинення судом процесуальних дій, подання зустрічних позовів без дотримання вимог ЦПК, одночасного оскарження судових рішень в різних видах проваджень, подання апеляційних та касаційних скарг на судові акти, які не можуть бути оскаржені тощо. Подібна практика, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу, порушує права інших учасників судового процесу та суперечить вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Однак, ні відповідач, ні її адвокат у судове засідання призначене на 26 січня 2016 року не з`явились, причини неявки до суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не надали. Сторона відповідача розпорядилась своїми правами на власний розсуд, а тому порушень процесуального права з боку місцевого суду колегія суддів не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Отже, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм належну правову оцінку та правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява №4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11 Конвенції (див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 382-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 04 березня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

Р.Д. Громік