15.03.2021 227/1044/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м.Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хандурін В.В., розглянувши заяву представника позивача - адвоката Прилипко Дмитра Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся із позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Прилипко Д.В., до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки Mersedes-Benz GLK 350, 2015 року випуску, об`єм двигуна 3498, номер кузова (VIN) НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заборонити останньому та будь-яким іншим особам у будь-який спосіб використання та вчинення будь-яких інших аналогічних дій щодо автомобіля, та заборонити ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження даного автомобіля, а саме укладати будь-які договори щодо його відчуження, передачі в заставу, проводити реєстрацію та перереєстрацію права власності тощо.

Вивчивши заяву та додані до неї документи, вважаю, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Частиною 1 статті 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно і забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається зі змісту роз`яснень, які містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 вказаної постанови роз`яснено, що суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Виходячи з викладеного, при обранні заходів забезпечення позову суд повинен також врахувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом для забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає із фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу забезпечення призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Як вбачається із доданих до позову матеріалів, наразі не встановлена дійсна природа виниклих між сторонами грошових правовідносин та немає доказів, чи дійсно між сторонами у справі існує спір про право. На підтвердження цьому, в доданих матеріалах відсутні докази про виниклі правовідносини, а також обізнаність (чи повідомлення) відповідача про наявність до нього будь-яких матеріальних претензій позивача з приводу повернення грошей.

До того ж, надана представником позивача до суду в якості доказу інформація Головного сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області про належність автомобілю фактично надана на запит ОСОБА_3 , і ким ця особа виступає у справі та чи являється представником сторони, суду не підтверджено. До того ж, ця інформація не в повній мірі відображає всі відомості про власника майна, що не дозволяє однозначно ідентифікувати цю особу.

Належних доказів, що підтверджують майнове право, зокрема копії свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу, а також доказів, хто саме володіє цим майном і де воно знаходиться, у відповідача чи в інших осіб, як того вимагає ст. 150 ч.1 п.1 ЦПК України, суду не представлено.

Крім того, судом в порядку ст.187 ЦПК України, на час розгляду заяви про забезпечення позову не вирішено питання про підсудність справи з урахуванням того, що місцем реєстрації проживання відповідача вказаний населений пункт, що знаходиться на тимчасово окупованій території України в Донецькій області і не з`ясовано, чи має відповідач статус тимчасово переміщеної особи.

Враховуючи вищевикладене, суддя приходить до висновку про передчасність заявлених вимог про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-159, 258-260, 353, 354 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви представника позивача адвоката Прилипко Дмитра Валерійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя В.В.Хандурін

15.03.2021