Справа № 306/784/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів СОБОСЛОЯ Г.Г., МАЦУНИЧА М.В.

за участю секретаря БАЛАЖ Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 306/784/20 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»» на рішення Свалявського районного суду від 24 вересня 2020 року, повний текст якого складено 24 вересня 2020 року, головуюча суддя Ганчак Л.Ф., -

встановив:

16.06.2020 ПрАТ СК «Уніка» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 мотивуючи таким.

20.03.2018 позивач уклав із ОСОБА_2 договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 370014/4100/0000076, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням транспортним засобом марки «Renault Clio Symbol», д/н НОМЕР_1 .

06.08.2018 на вул. Жовтневій в с. Поляна Свалявського району Закарпатської області сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої керований ОСОБА_1 автомобіль марки ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_2 , зіткнувся з автомобілем марки «Renault Clio Symbol», д/н НОМЕР_1 , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Винуватцем ДТП є ОСОБА_1 , якого постановою Свалявського районного суду від 06.09.2017 притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СК «ТАС» за полісом № АМ2506085.

Розрахунок загальної суми непокритих збитків для повного відшкодування завданої шкоди та виплата страхового відшкодування позивачем проведені на підставі: договору від 20.03.2018 № 370014/4100/0000076, страхового акту від 11.09.2018 № 00268176, звіту від 09.08.2018 № 02-29/08, наказу від 11.09.2018 № 00268176 і платіжного доручення від 13.09.2018 № 042434.

До стягнення з відповідача належать непокриті збитки позивача в сумі 11448,52 грн, визначені як різниця між виплаченим потерпілій ОСОБА_2 страховим відшкодуванням (38409,92 грн) і покритою сумою збитків за полісом № АМ 2506085 ПрАТ СК «ТАС» (26961,40 грн).

Посилаючись на ці обставини, на норми ст.ст. 993, 998, 1166, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст. 8, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, правил страхування та виплати страхового відшкодування відповідно до, зокрема, оціненої згідно із законом майнової шкоди, переходу до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, позивач ПрАТ СК «Уніка» просив стягнути на його користь із ОСОБА_1 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 11448,52 грн та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду від 24.09.2020 у позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із його необґрунтованості та недоведеності в повному обсязі, зокрема, з того, що у справі відсутній розрахунок щодо покритої позивачем суми збитків.

Позивач ПрАТ СК «Уніка» оскаржив рішення суду першої інстанції як незаконне та необґрунтоване, доводи скарги зводяться до таких.

В силу встановлених законом правил до позивача як до страховика за договором добровільного майнового страхування, який виплатив потерпілому страхове відшкодування за шкоду, спричинену відповідачем, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована, перейшло право вимоги з винної в шкоді особи виплаченого страхового відшкодування.

Страховиком відповідача ОСОБА_1 за полісом № АМ/2506085 є ПрАТ СК «Провідна», а не ПрАТ СК «ТАС».

Позивач надав суду належний розрахунок непокритих збитків, що підлягають стягненню з відповідача. Крім того, надає апеляційному суду доказ сплати коштів страховиком ПрАТ СК «Провідна» (платіжне доручення від 17.10.2018 № 0046245 на суму 26961,40 грн), що його не міг подати до суду першої інстанції з поважних причин.

Страхове відшкодування, що було виплачене ПрАТ СК «Провідна», розраховане відповідно до закону з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля, а також за вирахуванням обов`язкової франшизи. Такі правила підлягають застосуванню і в разі розрахунків між страховими компаніями, якщо з потерпілим укладався договір добровільного страхування транспортного засобу, що підтверджується практикою Верховного Суду.

Позивач просить рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Розгляд справи покладається на суд першої інстанції, який розглядає справу в межах заявлених позивачем з відповідних підстав вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог, підстав позову, доводів і вимог апеляційної скарги і за загальним правилом не приймає нові докази (ст. 13 ч. 1, ст. 20 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 3, 6 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.ст. 12, 13, ст.ст. 43, 44, 49, 76-83 ЦПК України:

цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, в тому числі, із заподіяння шкоди;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві, докази, якщо для того не існує дійсних перешкод, повинні бути надані на стадії розгляду справи судом першої інстанції, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного.

Таким чином, по захист своїх порушених прав особа може звернутися до суду не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 22, 1166, 1187 ЦК України).

Закон України «Про страхування» (Закон № 85/96-ВР) визначає, що:

страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1);

страхування може бути добровільним, зокрема, страхування наземного транспорту, страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (ст. 6) і обов`язковим, зокрема, страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ст. 7).

За правилами, встановленими ЦК країни:

за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979);

предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ч. 1 п. 3);

законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ч.ч. 1, 2);

особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) передбачено, що:

відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них; якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 п. 2.1.);

обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3);

об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5);

страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6);

… на території України забороняється експлуатація транспортного засобу … без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України … (ст. 21 п. 21.1.).

За приписами ст. 27 Закону № 85/96-ВР, ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Встановлено, що 20.03.2018 ПрАТ СК «Уніка» уклало з ОСОБА_3 договір добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Corporate» № 370014/4100/0000076, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом марки «Renault Clio Symbol», д/н НОМЕР_1 (а.с. 4-9).

За умовами договору страхування здійснюється на період з 23.03.2018 по 22.03.2019 (п. 1.2.7.); дорожньо-транспортна пригода є страховим ризиком, факт заподіяння збитків страхувальнику внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є страховим випадком (1.2.1., п.п. 3.1.2., 3.2.); збитки відшкодовуються без урахування зносу деталей, що замінюються (п. 1.2.11.); безумовна франшиза на випадок ДТП становить 5% від вартості транспортного засобу у 140000,00 грн (п.п. 1.1., 1.2.2.).

Постановою Свалявського районного суду від 06.09.2018 у справі № 306/1641/18 встановлено, що

06.08.2018 на вул. Жовтневій в с. Поляна Свалявського району Закарпатської області ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки ВАЗ 21099, д/н НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Renault Clio Symbol», д/н НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів;

своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, його вина у правопорушенні встановлена доказами, його визнано винним у вчиненні цього правопорушення, накладено стягнення у вигляді штрафу розміром 340,00 грн (а.с. 10).

Звітом оцінки колісного транспортного засобу «Renault Clio Symbol», д/н НОМЕР_1 , від 29.08.2018, складеним суб`єктом підприємницької діяльності оцінювачем ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ СК «Уніка», встановлено:

вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування зносу замінюваних деталей 48701,67 грн;

ринкова вартість автомобіля 138910,81 грн;

коефіцієнт фізичного зносу замінюваних деталей 0,6642;

вартість матеріального збитку на момент його спричинення власнику автомобіля з урахуванням фізичного зносу замінюваних деталей 27961,40 грн (а.с. 11-29).

Згідно розрахунком суми страхового відшкодування, наведеним у страховому акті від 11.09.2018 № 00268176, страховик ПрАТ СК «Уніка» визначив суму страхового відшкодування у 38409,92 грн без врахування фізичного зносу замінюваних деталей як різницю вартості відновлювального ремонту, визначеного на підставі аварійного сертифікату та ремонтної калькуляції від 03.09.208 (45409,92 грн) і франшизи (7000,00 грн) (а.с. 30, 33-35).

11.09.2018 по ПрАТ СК «Уніка» видано наказ № 00268176 про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в сумі 38409,92 грн, з яких 33537,92 грн шляхом перерахування коштів на рахунок страхувальника, 4872,00 грн шляхом зарахування в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу (а.с. 31).

13.09.2018 платіжним дорученням № 042434 на користь страхувальнику ОСОБА_2 страховик перерахував 38409,92 грн (а.с. 32).

Інші документи та докази на підтвердження пред`явлених вимог позивач суду першої інстанції не надав.

Отже, у справі на час її розгляду судом першої інстанції не було даних про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу була застрахована, а якщо так, то в якій страховій компанії, на підставі якого договору, на який період, на яких умовах, які межі такої цивільно-правової відповідальності тощо.

Навівши в позовній заяві дані про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАТ СК «ТАС» за полісом № АМ 2506085, позивач не надав щодо цього жодного підтвердження, а вказавши розрахунок заявленої до стягнення суми, не надав жодних доказів (окрім суми виплаченого ним страхового відшкодування), які б його підтверджували щодо визначення цієї суми як 11448,52 грн, не надав доказів отримання від ПрАТ СК «ТАС» 26961,40 грн, а також доказів щодо підстав і порядку визначення ПрАТ СК «ТАС» саме такої суми страхового відшкодування за відповідним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 вказував на відсутність підстав для його задоволення, оскільки ліміт відповідальності за завдану майнову шкоду за укладеним ним договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу становить 100000,00 грн і покриває увесь розмір такої шкоди, завданої під час ДТП власнику автомобіля «Renault Clio Symbol», д/н НОМЕР_1 , та, відповідно, його страховику (а.с. 57-59).

До свого заперечення на позов відповідач додав копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/2506085, оформленого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна»», дійсного на період з 19.03.2018 по 18.03.2018 (а.с. 60). За умовами цього договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, становить 100000,00 грн, франшиза встановлена в розмірі 1000,00 грн.

Таким чином, підстави позову та доводи позивача про те, що він у порядку розрахунків між страховиками внаслідок ДТП, що мало місце 06.08.2018, одержав 26961,40 грн від ПрАТ СК «ТАС» суперечать дійсним обставинам і спростовуються по суті доказами, поданими відповідачем.

Позивач, розпорядившись процесуальними правами та здійснюючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, просив суд першої інстанції розглянути справу за відсутності його представника, на підставі наданих ним доказів, які вважав достатніми для задоволення позову, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 43-44, 52-53).

За таких обставин, суд першої інстанції в цілому правильно констатував у рішенні про відсутність розрахунку та обґрунтування заявленої до стягнення суми, а також вірно вказав на невідповідність підстав позову, які пов`язувалися з обов`язковим страхуванням відповідачем його цивільно-правової відповідальності як власника транспортного засобу, дійсним обставинам, встановленим у ході судового розгляду.

Поряд із цим, апеляційний суд не зв`язаний доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України), а суд першої інстанції не врахував повною мірою наступного.

ЦК України встановлені правила, відповідно до яких реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 22 ч. 2 п. 1, ст. 1192).

Аналогічно регулює це питання і Закон № 1961-IV, який у відносинах, пов`язаних з обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, має пріоритет і передбачає, зокрема, що:

у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (ст. 22 п. 22.1.);

у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 22 п. 22.1., ст. 29).

Тобто, у спірних правовідносинах відшкодуванню потерпілому підлягають саме реальні збитки (реальна вартість втраченого майна або реальна вартість виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі), а відтак фізичний знос майна враховується при відшкодуванні потерпілому грошовими коштами реальних збитків.

Окрім цього, франшиза є частиною збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування (ст. 9 Закону № 85/96-ВР, ст. 12 Закону № 1961-IV).

В силу положень ст. 27 Закону № 85/96-ВР, ст.ст. 11, 512, 514, 993 ЦК України та за змістом правових позицій, висловлених Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 15.10.2020 у справі № 755/7666/19:

з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового страхування свого обов`язку з відшкодування потерпілому завданої йому внаслідок ДТП майнової шкоди відбувається фактична заміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця; у зобов`язанні страховика за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів здійснити відшкодування завданої шкоди, адже відповідні права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування;

відбувається заміна кредитора як сторони у цих правовідносинах, що вже існують;

у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдачача шкоди;

перехід права вимоги відповідно до ст. 27 Закону № 85/96-ВР, ст. 993 ЦК України є суброгацією;

відшкодування особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика;

в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування;

якщо потерпілий одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика;

якщо різниця між виплаченою страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля, пошкодженого в ДТП, викликана в тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме, франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, посилання на те, що розмір майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди, не може братися до уваги, а особа, винна в ДТП, зобов`язана сплатити потерпілому таку різницю.

Беручи до уваги, що у ПрАТ СК «Провідна» як у страховика ОСОБА_1 виник обов`язок сплатити на користь ПрАТ СК «Уніка» як страховика ОСОБА_2 , до якого перейшло відповідне право вимоги, страхове відшкодування в розмірі саме оціненої відповідно до Закону № 1961-IV майнової шкоди та за вирахуванням франшизи, міркування про відсутність підстав для майнової відповідальності винуватця ДТП в межах, не покритих таким страховим відшкодуванням, з огляду на межі ліміту відповідальності страховика, необґрунтовані. Обов`язок сплатити страхове відшкодування в обсязі, що перевищує вказані обмеження, у ПрАТ СК «Провідна» не виник.

Водночас на час розгляду справи у суду першої інстанції не було ані належних підстав, ані доказів для стягнення з відповідача суми виходячи з визначеної у Звіті оцінки КТЗ від 29.08.2018 вартості матеріального збитку з урахуванням фізичного зносу замінюваних деталей. Проте, такі підстави були для стягнення суми в межах франшизи (1000,00 грн), яка є безумовною, ніким не заперечується і в усякому разі не підлягала відшкодуванню, не була відшкодована страховиком відповідача та входить до складу заявленої позивачем до стягнення суми.

Функцією апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, відповідно до закону, а не фактичне продовження розгляду справи після ухвалення рішення судом першої інстанції, вирішення позову замість суду першої інстанції і т.ін.

Позивач додав до апеляційної скарги копію платіжного доручення від 17.10.2018 № 0046245, відповідно до якого ПрАТ СК «Провідна» перерахувала на користь ПрАТ СК «Уніка» 29691,40 грн страхового відшкодування за полісом № АМ/2506085 (а.с. 78). Неможливість подання цього доказу до суду першої інстанції було обґрунтоване посиланням на введення карантину та обмеження в роботі підприємств, установ і організацій у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19.

Підстав для прийняття та врахування цього доказу на стадії апеляційного провадження в справі немає. Із усією очевидністю такий доказ був у розпорядженні позивача на час проведення відповідних розрахунків і на момент умотивування та пред`явлення позову, жодних поважних причин для його неподання разом з іншими матеріалами справи немає, а наведені позивачем, з огляду також на його процесуальну позицію в справі, такими визнані бути не можуть.

Позивач не виконав свого обов`язку доказування підстав і умов для стягнення коштів поза сумою, яка знаходиться в межах франшизи, не подав відповідні докази суду першої інстанції, як це вимагається ст. 83 ч.ч. 2, 8, ст. 177 ч. 5 та іншими нормами ЦПК України, а також не навів реальних і обґрунтованих підстав щодо неможливості подання таких доказів, тож перешкод у доказуванні не мав. У відповідній частині доводи позову, а також доводи апеляції ґрунтуються на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). З тих підстав, з яких позов був пред`явлений, він у межах поза сумою франшизи не був доведений.

Відтак, з урахуванням положень ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 3, 6 ЦПК України та на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 цього Кодексу апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові щодо стягнення суми в межах франшизи скасувати, позов про стягнення суми в межах франшизи задовольнити, стягнути на користь позивача з відповідача у рахунок компенсації виплаченого страхового відшкодування 1000,00 грн, в іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду щодо відмови в задоволенні решти вимог позову залишити без змін.

Керуючись ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 3, 6, ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»» задовольнити частково, рішення Свалявського районного суду від 24 вересня 2020 року в частині відмови в позові щодо стягнення суми в межах франшизи скасувати,

позов про стягнення суми в межах франшизи задовольнити, стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка»», , з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у рахунок компенсації виплаченого страхового відшкодування 1000,00 грн (одну тисячу гривень 00 коп.).

В іншій частині залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду щодо відмови в задоволенні решти вимог позову залишити без змін.

За результатом розгляду справи стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ СК «Уніка» 458,76 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 9 березня 2021 року.

Судді