Справа №431/272/21
провадження №2-о/431/208/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

01 березня 2021 року Старобільський районний суд Луганської області

у складі: головуючого-судді Кудрявцева І.В.

при секретарі Дубініній О.О.

за участі представника заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Старобільську Луганської області у приміщенні Старобільського районного суду Луганської області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання. В обґрунтування своєї заяви посилається на те, що у м.Луганськ разом з ним мешкав його дід вітчим його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який останні роки дуже хворів, потребував догляду, не мав змоги самостійно готувати собі їжу, завчасно приймати ліки, йому було важко пересуватись, окрім нього нікого з родичів поруч із ОСОБА_3 не було, тому у січні 2013 року він перевіз ОСОБА_3 жити до себе за адресою: АДРЕСА_1 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, після його смерті відкрилась спадщина, яку він не може прийняти через неможливість підтвердження свого проживання зі спадкодавцем на тимчасово окупованій території. У зв`язку з чим просив встановити факт того, що він постійно спільно проживав з 2013 року з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судове засідання заявник ОСОБА_2 , представник заінтересованої особи Старобільської ДНК не з`явились, до початку судового засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим на підставі ч.3 ст.211 ч.3 ст.294 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності заявника, представника заінтересованої особи.

Представник заявника ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву ОСОБА_2 підтримав у повному обсязі та просив заяву задовольнити.

Вислухавши представника заявника, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Свідок ОСОБА_4 показала у судовому засіданні, що вона знає заявника ОСОБА_2 давно, ще їх батьки спілкувались, потім вона винаймала квартиру у м.Луганську поряд з ним, вони підтримують спілкування, ОСОБА_2 розповідав про дідуся ОСОБА_5 , вона не раз передавала йому ліки, вона бувала неодноразово у квартирі та знає що ОСОБА_6 постійно спільно проживав з 2013 року і до своєї смерті у АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть (а.с.13) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Луганськ.

Таким чином в судовому засіданні було достовірно встановлено, що дійсно заявник ОСОБА_2 постійно спільно проживав з 2013 року разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що у судовому засіданні підтвердила свідок ОСОБА_4 , не вірити якій у суду немає підстав, і оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, то суд вважає заяву ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання законною, обґрунтованою та такою, що підлягає повному задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258,259,263-265,268, 293-294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання задовольнити цілком.

Встановити факт того, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно спільно проживав з 2013 року разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Луганського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 05.03.2021р.

Суддя І.В. Кудрявцев