Справа № 308/2948/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

12 березня 2021 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Данко В.Й., ознайомившись із позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до Ужгородської міської ради про визнання права власності.

Нормами статей 175 та 177 ЦПК України регламентовано вимоги до форми і змісту позовної заяви.

Згідно ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

У позовній заяві ОСОБА_1 , зазначає, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка в м. Ужгороді по Слов`янська набережна, як на підтвердження вказаному посилається на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 173705563 від 13.07.19 року, за ним зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :17:001:0332, площею 0,1889 га, що знаходиться по Слов`янській набережній. Разом із тим до позовної заяви не надано вказаного витягу.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

При цьому, доказів які б підтверджували право власності ОСОБА_1 , на вказану ним у позовній заяві земельну ділянку, на якій відповідно зведено об`єкт самочинного будівництва, право власності на який просить визнати ОСОБА_1 , до матеріалів позовної заяви не надано.

Окрім того позивач зазначає, що з питанням прийняття реконструйованого об`єкту до експлуатації та відповідно, оформленням права власності, він звертався до відділу ДАБІ Ужгородської міської ради, де йому надали роз`яснення про неможливість прийняття в експлуатацію об`єкту та пояснили, що вказані дії можливо вчинити лише згідно «Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» затвердженого постановою КМУ №461 від 13.04.2011р. шляхом реєстрації декларацій встановленої форми. Водночас, як вказує ОСОБА_1 зазначений Порядок не передбачає введення в експлуатацію будівель, які збудовані самочинно. Вирішення вказаного питання можливе лише після визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку згідно ст.376 ЦК України. Саме тому він вимушений звернутись до суду із даним позовом, оскільки інакшим чином не може реалізувати свої законні права та інтереси.

При цьому, жодного документального підтвердження наведеному до матеріалів позовної заяви не надано.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилається на: пункт 8 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК) та землекористувачі(стаття953К). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було надано земельну ділянку у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією.

Суд констатує, що на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, ОСОБА_1 не надає суду документів на підтвердження того що він є власником, користувачем, земельної ділянки кадастровий номер :17:001:0332, площею 0,1889 га, що знаходиться в м. Ужгороді по Слов`янська набережна, або що таку у встановленому законом порядку було надано йому у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення.

Окрім того, ОСОБА_1 стверджує, що протягом 2019-2020 років ним було здійснено будівництво багатоквартирного житлового будинку із комерційними приміщеннями без отримання відповідного на те дозволу з дотриманням будівельних, архітектурних, санітарних та екологічних норми. Про те, суду доказів вказаному не надано.

Разом із тим жодних документів, окрім самої позовної заяви та її копії, позивачем до суду подано не було. Вказаним позивач зокрема, не виконав вимоги ст. 175 та 177 ЦПК України, які визначають як зміст самої позовної заяви, так і вимоги щодо надання необхідних документів в додатку до неї та копії для всіх сторін справи.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством;

При цьому відповідно до ч.4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно п.п. 2,9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування-вартістю майна; 9) у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості;

Відповідно до ч. 2 вказаної норми: якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачем ціна позову не визначена, документів щодо вартості об`єкту самочинного будівництва, право власності на який просить визнати позивач, до суду не надано, підтвердження сплати судового збору до позовної заяви не додано. З огляду на зазначене, ОСОБА_1 необхідно вказати у позовній заяві ціну позову та сплатити судовий збір у встановленому розмірі відповідно до ціни позову.

Інформація про платіжні реквізити щодо сплати судового збору відображена на офіційному веб-порталі Судової влади України на сторінці Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за посиланням http://ug.zk.court.gov.ua/sud0712/gromadyanam/zbr/.

Зі змісту позовної заяви також вбачається, що така не містить переліку документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

Разом із тим позивачем не зазначено: попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також відсутнє підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що дану позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк, протягом якого він повинен усунути вказані недоліки.

Керуючись ст. ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради про визнання права власності залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви у строк не більше семи днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити, що інакше позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду: Данко В.Й.