Дата документу 09.03.2021
Справа № 320/4377/17
Провадження № 2/937/18/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Колодіної Л.В.,

при секретарі судового засідання Арифовій Л.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача адвоката Кисіль В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 29 липня 2014 року, посвідчений державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., за реєстровим № 2-921 та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 .. 16 грудня 2016 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Мелітопольського міського нотаріального округу Бедновій Н.В. із заявою про прийняття спадщини, де він дізнався про те, що був складений заповіт 29.07.2014, відповідно якого на випадок смерті батько заповідав все його майно, де б воно не знаходилося із чого б воно не складалося, на ім`я ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 вважає, що заповіт складений батьком є недійсним, оскільки станом на 29 липня 2014 року його батько не міг зробити будь-яке розпорядження, т.я. не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Відповідно до виписного епікризу з історії хвороби №3490 КУ «Мелітопольської лікарні №2» батько позивача ОСОБА_5 довгий час страждав кардіосклерозом постінфарктним, аневризмою вертушки постійною формою ФП, гіпертонічною хворобою 3 ст., гіпертензивним серцем, ризик 4, лівостороннім гідротораксом, асцитом СН-2Б-3, СДЛЖ, бронхіальною астмою 3 ст. В травні 2013 року батько переніс інфаркт міокарду. Останні роки батько регулярно лікувався стаціонарно та амбулаторно.

З осені 2010 року батько позивача фактично став постійно проживати в АДРЕСА_1 . Позивач ОСОБА_1 разом із дружиною та дітьми регулярно приїжджали до нього. Дружина позивача багато часу проводила у батька, прибирала в будинку, готувала йому їжу, допомагала по господарству. У зв`язку з тим, що батько втратив постійний заробіток, на ґрунті нервових переживань він став зловживати алкогольними напоями, міг по кілька діб підряд знаходитися в запоях. З часом стан здоров`я батька став погіршуватися. З початку 2013 року при спілкуванні з батьком позивач став помічати, що у батька появилося незрозуміле занепокоєння, передчуття наближення біди, погіршення сну, він знаходився у постійному стресовому стані. Соматичні прояви виражалися у тремтінні рук, підвищеній пітливості, підвищеній частоті серцебиття, температурі тіла, артеріальному тиску, почервонінні обличчя, очей. Погіршився також нічний сон батька, сновидіння стали важкими і жахливими, у батька стали виникати зорові галюцинації. У батька стали з`являтися слухові і зорові обмани: дзвінки, кроки, ляскіт дверей, рух тіней на периферії зору. Такий стан здоров`я супроводжувався регулярним зловживанням алкогольними напоями. ОСОБА_5 казав сину, що коли він випиває алкогольні напої його мозок відключається і йому становиться легше.

Так, 26 липня 2014 року позивач вийшов у чергову відпустку та приїхав до батька разом з дружиною та дітьми на відпочинок з метою провідати та підтримати батька. Сім`я позивача мала намір, окрім надання допомоги батьку, відпочивати там місяць до 26 серпня 2014 року. Однак, пробули лише три доби, оскільки батько вів себе нестерпно, весь час знаходився в запої. ОСОБА_1 намагався припинити зловживання алкоголю, але у нього нічого не виходило. Коли батько не спав, він вимагав від позивача, щоб той привіз йому з магазину чергову пляшку горілки, та коли ОСОБА_1 відмовляв батькові, він становився агресивним. Отже, одного разу ОСОБА_5 став погрожувати ОСОБА_1 вогнепальною рушницею. Батько вів себе неадекватно, як відносно ОСОБА_1 , так і відносно до його дітей та дружини. ОСОБА_5 висловлювався на адресу сина та онуків нецензурною лайкою та іншими образливими словами, явно не розуміючи те, що робить. Враховуючи неадекватну поведінку батька вони вирішили повернутися додому до м. Мелітополя.

Напередодні від`їзду 28 липня 2014 року у батька скоїлася чергова галюцинація. У стані сильного алкогольного сп`яніння йому показалося, що до його двору забіг вовк. Він схопив рушницю і вистрілом вбив звичайну дворову собаку. На його запитання чому він вбив звичайну дворову собаку, батько відповідав недоладно, плутався в думках, казав якусь маячню. 29 липня 2014 року перед виїздом сім`ї ОСОБА_1 додому, вони побачили на столі у літньої кухні розпочату пляшку горілки. Батько сидів за столом та був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Таким чином, за станом здоров`я, батько 29 липня 2014 року не міг зробити будь-яке розпорядження, а саме скласти заповіт.

З липня 2014 року по 31 серпня 2016 року позивач неодноразово намагався спілкуватися з батьком, але це було складно робити, оскільки його захворювання прогресували, батько не міг нормально формулювати відповіді. Відповідачка ніякої участі по утриманню хворого батька не надавала, не цікавилася його станом здоров`я, його потребами, отже відгороджувала його від себе, зводила до мінімуму можливість спілкування з ним. Утриманням батька в цей час регулярно займався позивач та його дружина, за власний рахунок вони придбали для хворого батька продукти харчування, лікарські засоби, готували йому їжу, прибирали у будинку. За власні кошти позивач купив для батька медичний апарат для підтримання роботи серця вартістю 4200 грн.

Ухвалою суду від 17 липня 2017 року відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: державного нотаріуса Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф..

Ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., про визнання заповіту недійсним, залучено до участі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на боці позивача: ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 16 серпня 2018 року витребувано з архіву «ТМО Багатопрофільної лікарні інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги ММР» ЗО оригінали медичних документів відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року призначено комплексну посмертну судово-медичну експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 04 жовтня 2019 року поновлено провадження у справі у зв`язку із поверненням матеріалів цивільної справи та медичної документації без виконання.

Ухвалою суду від 14 листопада 2019 року призначено комплексну посмертну судово-медичну експертизу, зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 21 грудня 2020 року поновлено провадження у справі у зв`язку із надходженням висновку експертизи та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Позивач суду також пояснив, що розмовляв з батьком приблизно за місяць до смерті. У батька бігали очі. Позивач не став тероризувати психіку батька. Майно, яке було у батька, - це майно його батьків (діда та бабці позивача). Позивач не бажає, щоб цим майном користувалася чужа людина.

Представник позивача ОСОБА_3 також просила суд задовольнити позов. Крім того, остання суду пояснила, що почала представляти інтереси позивача занадто піздно. Все це можливо було вирішити раніше. Медична документація є неясною. Померлий повинен був проходити обстеження. Повинна бути копія протоколу засідання ВКК. Однак цього документу немає. Представник ОСОБА_3 також звернула увагу суду на те, що ОСОБА_5 , мешкаючи з відповідачкою, був полуголодний, були відсутні необхідні ліки. Його діяльність була приторможеною. Відповідачка була коханкою 9 років, а мати позивача прожила з померлим 30 років. Експертиза не змогла поставити діагноз, а зробила свій висновок. Крім того, представник просить суд врахувати той факт, що нотаріус це знайома відповідачки. Представник ОСОБА_3 просить суд визнати заповіт недійсним.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 у 2003 році. Стосунки між чоловіком та його дітьми від першого шлюбу були складними. Між ними часто виникали сварки. Діти не хотіли допомагати батькові у догляді за будинком, а тільки влітку приїздили на відпочинок. У травні 2013 року у чоловіка стався інфаркт. Лікарем чоловіка була ОСОБА_6 . Остання не знаходила у нього ніяких ознак психічного розладу, що підтверджується копіями виписних епікризів з історії хвороби. За весь час знаходження чоловіка у лікарні діти його не відвідували, не допомагали та не цікавилися його станом здоров`я. До останнього чоловік цікавився політикою, багато читав та міг відповісти на любе питання. Твердження позивача про зловживання ОСОБА_7 спиртних напоїв є неправдою. Відповідачка також пояснила суду, що в 2016 році ОСОБА_8 керував транспортним засобом та мав дозвіл на мисливську зброю. Так, 07.11.2013 року з території двору будинку було вкрадено автомобіль. Після відкриття кримінального провадження, ОСОБА_5 був визнаний потерпілим та цивільним позивачем. 10.02.2015 року ним було подано цивільний позов. Незадовго до смерті чоловіка було складено висновок про неможливість користування ним вогнепальною зброєю у зв`язку з хворобою серця. Крім того, відповідачка суду пояснила, що твердження позивача про знаходження ОСОБА_5 в нетверезому стані в с. Новокостянтинівка Приазовського району саме 29 липня 2014 року не неправдивими, т.я. в цей день ОСОБА_8 знаходився у квартирі у м. Мелітополі та відповідачка о 09 годині 00 хвилин здійснила виклик додому нотаріуса для вчинення нотаріальної дії.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кисіль В.І. у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, вказував на безпідставність позову та просив суд врахувати що ОСОБА_5 займав керівні посади, мав дозвіл на зброю, у кримінальному провадженні був потерпілим та звертався з позовною заявою до суду, тобто ОСОБА_9 жив повноцінним життям «був при пам`яті». Крім того, адвокат Кисіль В.І. просить врахувати, що суд неодноразово за запитами позивача та його представника витребував медичну документацію відносно стану здоров`я ОСОБА_5 та неодноразово за клопотаннями позивача та його представника призначав експертизи. Судом була витребувана вся медична документація, яка була в наявності у лікарняних закладів на час розгляду справи.

Державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайозорик О.Ф. в судовому засіданні від 03 квітня 2018 року пояснила, що 29 липня 2014 року її викликали по телефону додому, т.я. ОСОБА_5 хотів скласти заповіт на дружину. Нотаріус роз`яснила заповідачу про обов`язкову частку родичів у спадщині. ОСОБА_5 пояснив нотаріусу, що він хворіє та вирішив скласти заповіт. Реєстрація велася автоматично. Нотаріус ОСОБА_10 пам`ятає, що він був нормальною людиною. Коди вона прийшла, то попросила дружину вийти на кухню. ОСОБА_5 пояснив нотаріусу, що дружина за ним добре доглядає, він погано пересувається, з дітьми він не спілкується. ОСОБА_5 виглядав адекватно, чітко та зрозуміло відповідав на запитання, вона його добре пам`ятає. Також нотаріус вказує на те, що заповідач не справляв враження особи, яка зловживає алкогольними напоями. ОСОБА_10 вважає, що відсутні підстави визнавати заповіт недійсним. Крім того, нотаріус пояснила, що зробила відмітку про те, що заповіт складався вдома за станом здоров`я заповідача.

В судовому засіданні 03 квітня 2018 року третя особа ОСОБА_4 просила суд слухати справу у її відсутність.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, відповідними доказами не підтвердженими, а відтак у позовних вимогах слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

На підставі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст. 1233, 1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з частиною другою статті 1267 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частиною першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Так, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України.

В силу ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Згідно вимог частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Положеннями статті 1257 ЦК України передбачений вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до частин першої та другої вказаної норми, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Отже, на заповіт як односторонній правочин, розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідне обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Тобто, для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) виклав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі №234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Судом встановлено наступне.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився позивач ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження, згідно якого його батьками були наступні особи: ОСОБА_11 та ОСОБА_5 /а.с.6 том 1/.

Згідно копії свідоцтва про одруження 18 квітня 2003 року відповідач по справі ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_5 , прізвища сторін після реєстрації шлюбу « ОСОБА_13 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 238, серії НОМЕР_1 видане 18 квітня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міського управління юстиції, Запорізької області, Україна/а.с.44 том 1/.

Так, відповідно до копії виписного епікризу із історії хвороби № 2771, ОСОБА_5 , 1948 року народження, з 12 липня 2013 року по 26 липня 2013 року знаходився на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Тахікардія, лівосторонній гідроторакс. СН-2Б ФК-3, гіпертонічна хвороба 3 ст., гіпертензивне серце, ризик 4. Рекомендовано «Д» спостереження лікаря, дієта, прийом ліків (верошпірон, платогріл, медокарділ, єтсет, афабазол, тріфас)/а.с.45 том 1/.

Згідно із копією виписки із історії хвороби № 332, хворий ОСОБА_5 , 1948 року народження знаходився в КУ «Мелітопольська лікарня №2» з 12 березня 2014 року по 21 березня 2014 року з діагнозом: кардіосклероз постінфарктний (травень 2013р.), гіпертонічна хвороба 3 ст., гіпертензивне серце ст. ризик 4, СН 2 Б ФК 3. Рекомендовано спостереження у лікаря, дієта, прийом ліків (спіронолактон, медокарділ, платогріл, єтсет, тріас, контроль узі плевральних полостей)/а.с.46 том 1/.

Відповідно до копії виписного епікризу із історії хвороби № 1173, хворий ОСОБА_5 , 1948 року народження знаходився на стаціонарному лікуванні в к/о-1 Г/Б -2 з 13 березня 2015 року по 20 березня 2015 року, з діагнозом кардіосклероз постінфарктний (травень 2013), Аневризма вертушки, гіпертонічна хвороба 3 ст., гіпертензивне серце, ризик 4. СДЛЖ (ФВ-29%), СН-2А ФК-3, Соп. д/з бронхіальна астма 3 ст. ЛН 2 ст. ЦА 2-3. ДЄ2. Рекомендовано «Д» спостереження лікаря, дієта, прийом ліків (медокарділ, платогріл, спіронолактон, еуфілін, пульмолор, тріфас, беродуал)/а.с.47 том 1/.

Згідно копії журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза робочим місцем Мелітопольської державної нотаріальної контори 29.07.2014 року, громадянка ОСОБА_2 здійснила виклик по телефону для особи, яка бажає здійснити нотаріальну дію (скласти заповіт), а саме до ОСОБА_5 /а.с.110,112 том 1 /.

29 липня 2014 року ОСОБА_5 склав заповіт, який посвідчений 29 липня 2014 року державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., за реєстровим № 2-921, відповідно до якого ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, на що він за законом буде мати право, заповідав ОСОБА_2 /а.с.81 том 1/.

Оспорюваний заповіт до теперішнього часу не змінювався, не скасовувався та є чинним, про що свідчать відомості з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові справи) (а.с.82 том 1).

Відповідно до характеристики, виданої головою правління ОСББ «Перемога 36/9» ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з жовтня 2002 року, мешкає разом із дружиною ОСОБА_2 .. Характеризує себе з позитивної сторони, з сусідами спілкується дружно, скромний/а.с.50 том 1/.

Крім того, згідно листа ст. інспектора з контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи Мелітопольського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області підполковника поліції ОСОБА_15 №15/133 від 14 березня 2017 року, громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкав в АДРЕСА_2 , був власником мисливської гладко ствольної зброї: ІЖ-54, к12 № НОМЕР_2 / НОМЕР_3 -1957 року випуску на підставі дозволу № НОМЕР_4 виданого 27.06.2007 р. Мелітопольським МВ УМВС та дійсного з урахуванням перереєстрації до 27.06.2016 року/а.с.49 том 1/.

Згідно Дозволу № 41/Я-17 від 27.06.2017 року ОСОБА_5 має право зберігання, носіння вогнепальної зброї. Термін дії дозволу продовжено до 27.06.2016 року /а.с.52 том 1/.

Останній раз продовження терміну дій дозволу (перереєстрація) ОСОБА_5 проходив 29 липня 2013 року, при цьому надав до дозвільної системи вичерпний перелік документів передбачений нормативними вимогами, у тому числі медичну довідку встановленого зразку (згідно висновку ВВК протипоказань для носіння, зберігання чи користування мисливської зброї не має). 29 червня 2016 року зазначена зброя знята з обліку, т.я. ОСОБА_5 за станом здоров`я не може користуватися вогнепальної зброї. Діагноз: гіпертензивне серце /а.с.49, 51 том 1/.

Так, відповідно до рапорту старшого дільничного інспектора, 27 липня 2013 року був перевірений володілець мисливської рушниці ОСОБА_5 , 1948 року народження, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . В ході перевірки було встановлено, що ОСОБА_5 характеризується позитивно, спиртними напоями не зловживає, у сумнівних компаніях помічений не був, веде порядний спосіб життя. Скарг з боку родичів чи сусідів у його адресу не надходило. Зберігання зброї здійснюється за місце проживання в металевому сейфі розмірами 1250х350х350 мм., товщина металу 3 мм. Дверцята сейфа обладнані одним внутрішнім замком. Сейф укріплений та знаходиться у спальній кімнаті квартири. Доступ сторонніх осіб до зброї виключений. В ході перевірки порушень правил зберігання зброї згідно наказу № 622 МВД України виявлено не було/а.с.51 том 1/.

Згідно копії позову від 10.02.2015 року, який надійшов до Мелітопольського міськрайонного суду, позивач ОСОБА_5 просив стягнути на його користь грошову суму в розмірі 5 000 грн., т.я. внаслідок скоєння кримінального правопорушення йому було завдано моральну шкоду /а.с.56 том 1/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 03 вересня 2016 року/а.с.5 том 1/.

З Висновку експерта № 08-301/19/пп комісійної судово-медичної експертизи ХОБСМЕ вбачається, що будь-яких даних щодо стану гр. ОСОБА_5 , окрім запису від 05.07.2016 року про можливість (неможливість) користування ним вогнепальною зброєю !!! до смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 не містить. Будь-яких даних про наявність у гр. ОСОБА_5 психічних порушень або таких, що пов`язані із зловживанням алкоголю, в даних документах не міститься. Комісія експертів констатує, що не в змозі дати відповіді на питання, які поставлені перед нею судом. Відповідно до медичних карт стаціонарного хворого, які були надані експертній комісії, у гр. ОСОБА_5 мали місце наступні захворювання: ішемічна хвороба серця, післяінфарктний кардіосклероз, аневризма верхівки серця, фібриляція пересердь, гіпертонічна хвороба 11 ст., лівобічний гідроторакс, асцит, бронхіальна астма 111ст. Усі захворювання ускладнювалися серцевою й легеневою недостатністю. Через це гр. ОСОБА_5 неодноразово на протязі 2013-2016 років знаходився на стаціонарному лікуванні та лікувався амбулаторно/а.с.50-61 том 2/.

Згідно інформації наданої в.о. головного лікаря КУ «ТМО «Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги» Мелітопольського міської ради Запорізької області Гадомським В.І. встановлено, що на виконання ухвали суду по справі № 320/4377/18 від 16.08.52018 були надані оригінали медичних документів відносно ОСОБА_5 , на 433 сторінках, прошитих та пронумерованих: медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 147 від 11.01.2016; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 3490 від 01.08.2016; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 1173 від 13.03.2015; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 3337 від 03.08.2015; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 20 від 03.01.2014; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 2231 від 19.05.2014; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 2709 від 24.06.2014; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 1948 від 06.05.2013; медичну карту стаціонарного хворого ОСОБА_5 № 2771 від 12.07.2013. Медичні карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 (денний стаціонар) №№ 236 від 19.02.2013, 332 від 12.03.2014, 624 від 15.05.2014, згідно вимог чинного законодавства зберігаються 3 роки, а тому були знищені у встановленому законом порядку/а.с.147, том 1/.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання вищевказаного заповіту недійсним, посилаючись на те, що в момент складання заповіту батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки перебував у вкрай тяжкому фізичному та моральному стані внаслідок наявної у нього хвороби, а саме: кардіосклерозом постінфарктним, аневризмою вертушки постійною формою ФП, гіпертонічною хворобою 3 ст., гіпертензивним серцем, ризик 4, лівостороннім гідротораксом, асцитом СН-2Б-3, СДЛЖ, бронхіальною астмою 3 ст. В травні 2013 року батько переніс інфаркт міокарду та частим зловживання алкогольних напоїв.

З метою з`ясування цих обставин, під час розгляду справи були допитані свідки.

Так, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що він з померлим ОСОБА_5 були сусідами. Свідок бачив як ОСОБА_5 часто перебував у стані алкогольного сп`яніння та завжди знаходився з рушницею. До 2013 року свідок не бачив щоб ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями. Він рідко від`їжджав до міста, постійно знаходився в селі, на здоров`я скаржився коли вживав спиртні напої, т.я. в цьому стані в нього були запаморочення та боліло серце. У ОСОБА_5 бували злісні прояви агресії, він міг вигнати свідка з двору без поважної на то причини. Як зазначає свідок, ОСОБА_5 міг поїхати о 3 годині ранку до смт. Приазовське щоб придбати горілку. Крім того свідок пояснив, що кваліфікацію експерта-психіатра він немає та скільки разів ОСОБА_5 проходив лікування - йому невідомо.

Допитаний свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснив, що він знав ОСОБА_5 з 1991 року. Познайомилися вони у гаражі коли свідок ремонтував автомобілі, а ОСОБА_5 приїхав до нього скористатися його послугами. У червні 2014 року в день села, ОСОБА_5 зніс ворота, на машині були пошкодження, він і приїхав до свідка щоб відремонтувати машину, т.я. вона була пошкоджена. Тоді він перебував в стані алкогольного сп`яніння. Після розпаду кар`єри, ОСОБА_5 почав зловживати алкогольними напоями, внаслідок чого частково втратив пам`ять. Наприклад, він залишив у свідка машину та забув про її існування. Свідок зателефонував ОСОБА_18 щоб той забрав машину, але останній не пам`ятав коли та де він її залишив. Свідок також суду пояснив, що кваліфікацію експерта він немає. Так, 29 липня 2014 року свідок знаходився на роботі. Де в цей час знаходився ОСОБА_5 - йому невідомо. Свідок ознаки неадекватності розуміє, оскільки коли ОСОБА_8 випивав, то наступного дня він нічого не пам`ятав.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що вона з 2006 року працює консьєржкою в будинку, де мешкав ОСОБА_5 .. Його в стані алкогольного сп`яніння вона ніколи не бачила. На роботі вона веде зошит, в якому записує час приходу і уходу сторонніх людей. Перед тим, як прийшов нотаріус, ОСОБА_5 повідомив особисто свідка про її прихід. Свідок пояснила, що працює сутки через двоє. Свідок також суду пояснила, що до ОСОБА_5 часто приходила донька відповідачки - ОСОБА_20 та лікар. В січні 2016 року, та ще один раз після цього, приходив позивач ОСОБА_1 зі своїми дітьми та більше свідок їх не бачила. Свідок вказує на те, що вона з ОСОБА_5 часто спілкувалася, він з нею ділився, скаржився, чому діти дружини приходять до нього, а рідних дітей він не бачить. Він був ображений на своїх дітей, тому що вони не провідують його в лікарні. Крім того, ОСОБА_5 казав свідку, про те, що він зробить заповіт та ОСОБА_2 . Він поводив себе адекватно. Неадекватного стану в нього вона не помічала.

Допитаний свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5 відвідував її бібліотеку, перечитав всі книги та був начитаний. За спадок їй відомо, т.я. він казав, що ображений на своїх дітей, тому що вони не відвідували його в лікарні, а тому він написав заповіт на дружину, виходячи з того, що лише вона за ним дивиться та піклується про нього. Коли ОСОБА_22 не було в селі, свідок відвідувала його, вони спілкувалися на літературну тему. Після закриття кар`єра «Моноліт», ОСОБА_5 почав інколи вживати алкоголь, але вжиття алкоголю на ньому ніяк не відобразилося. Свідок зазначає, що в червні-липні 2014 року вона спілкувалася з ОСОБА_5 майже кожного дня, не спілкувалися вони лише тоді, коли він їздив до лікарні. Ніяких проявів хвороби свідок не помічала.

Допитаний свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що їй знайомі ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . ОСОБА_5 вона бачила в червні або липні 2014 року. ОСОБА_26 змінився зовні, т.я. в нього було багато хвороб. Він пояснив ОСОБА_23 , що його зовнішній вид - це наслідок хвороб. ОСОБА_5 вже вдруге або втретє лікувався в кардіології. З позивачем свідок спілкується постійно, він їй пояснив, що він оспорює будинок батька. Раніше його батько ОСОБА_5 мешкав в цьому будинку з його матір`ю ОСОБА_11 та казав, що батько поводить себе неправильно. ОСОБА_23 бачила лікувальні документи, згідно яких ОСОБА_5 надавали ліки, які протипоказані при його діагнозі. До лікування батько позивача був іншим, їй не сподобався його зовнішній вигляд у лікарні. Він пояснив, що мешкає фактично один, йому ніхто не надає допомоги. Крім того ОСОБА_23 суду пояснила, що має медичну освіту та їй не сподобалося призначення деяких препаратів ОСОБА_27 . Позивач пояснив їй, що батько вживав спиртні напої разом з пігулками, які є несумісними з вживанням алкоголю. Свідок давно була знайома з ОСОБА_5 та зазначає, що він змінився в обличчі, воно стало припухлим, їм ніхто не займався. На підставі вищезазначеного вважає, що заповіт є недійсним.

Допитаний свідок ОСОБА_28 в судовому засіданні пояснила, що знає позивача, т.я. його батько ОСОБА_5 жив з її подругою. В 2014 році стан здоров`я ОСОБА_26 погіршився та він переписав все майно на відповідачку. Він був адекватним чоловіком. Яке лікування йому призначалося, вона не знає, але йому викликали швидку та ОСОБА_26 становилося краще. ОСОБА_5 прийняв свідка, як подругу ОСОБА_22 , дуже добре. Коли ОСОБА_5 було погано, дітей поряд не було. Відповідачка сама доглядала за чоловіком та все було на її плечах.

Допитаний свідок ОСОБА_29 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_25 її двоюрідний брат, ОСОБА_24 - її племінник та ОСОБА_30 - її невістка. ОСОБА_25 в 2014 році хворів. Раніше він отримав травму ноги, тому лікувався. У ОСОБА_26 був стабільний стан здоров`я. Відносини між сином ОСОБА_31 та батьком були складні. ОСОБА_26 багато вкладав в дітей, але вони з ним не рахувалися. ОСОБА_26 був нормальним чоловіком. 3 2013 року свідок хворіла та спілкувалася з ОСОБА_5 по телефону. У ОСОБА_26 та його дітей були складні відносини. Діти ані духовно, ані матеріально не підтримували батька. Свідок стверджує, що ОСОБА_26 та його донька сварилися, в той час, коли в нього з ОСОБА_22 були добрі стосунки. ОСОБА_26 запитував, що робити зі спадщиною та його дуже турбували діти. Позивач возив батькові горілку та вимагав від нього спадщину. Свідок вважає, що це був конфлікт. Свідок також вказує на те, що ОСОБА_25 не хотів віддавати спадщину сину. Він розумів, що треба віддати спадщину синові, однак не хотів, щоб на його землі знаходилися дружина сина та її мати. ОСОБА_32 донька ОСОБА_26 словесно виражала свої невдоволення, а син ОСОБА_31 бив батька. В 2015 році ОСОБА_31 дуже сильно побив батька в с. Новокостянтинівка. Зі слів сусідки, ОСОБА_25 посварив дітей ОСОБА_31 , а потім той приїхав та побив батька. Останній раз свідок чула ОСОБА_33 по телефону в серпні 2016 року. В нього було бажання спілкуватися з дітьми, але вони не приходили до нього. Крім того свідок зазначив, що якби діти приходили до батька, то він би переписав всю спадщину на них. Крім того, свідок суду пояснила, що ОСОБА_33 доглядали відповідачка та її донька. Про заповіт ОСОБА_26 спілкувався зі свідком, він розумів, що спадщину треба було б віддати дітям, але вони з ним не спілкувалися. ОСОБА_25 розповідав свідку, що до нього приїжджав син та вимагав спадщину. ОСОБА_26 в той час було важко, т.я. він потребував сторонньої допомоги та випивав. ОСОБА_25 проживав у м. Мелітополі, інколи їздив до села. В 2016 році ОСОБА_26 знаходився в Мелітополі, частково хворів, в той час свідок приходила до нього та він скаржився їй, що діти до нього не приходять.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_34 суду пояснила, що вона у 1985 році купила дім біля будинку ОСОБА_5 .. Вони дружили, бо ОСОБА_26 був гарною людиною. Він працював на силікатному заводі, потім в кар`єрі. Дружили добре, ОСОБА_26 дуже голосно розмовляв. ОСОБА_5 приїжджав до ОСОБА_35 та просив у ОСОБА_34 поїсти. ОСОБА_30 телефонувала йому, але він не підіймав слухавку. Він ходив з інгалятором, т.я. задихався. ОСОБА_36 , ОСОБА_32 та ОСОБА_31 (діти ОСОБА_26 ) брали молоко, потім прийшла ОСОБА_32 та сказала, що більше брати молоко не будуть, т.я. їдуть від батька, з ним стало нестерпно жити. Потім ОСОБА_31 приїхав до батька. Свідок чула, як ОСОБА_26 сварився з сином, а ОСОБА_31 зібрав речі та поїхав додому. Потім свідок бачила ОСОБА_37 , вона була спокійна, забрала свою сумочку та поїхала в місто. Крім того, свідок чула як ОСОБА_5 викликав нотаріуса, щоб скласти заповіт. Вона бачила як ОСОБА_5 поїхав до міста з тростиною. Відносини с першою дружиною, дітьми та онуками були нормальні. В 2012 році ОСОБА_25 перестав працювати в кар`єрі. Свідок нікому не казала, що ОСОБА_25 стріляв в свою собаку. Наприкінці липня 2014 року ОСОБА_26 сів в машину та поїхав до Мелітополя. Свідок чула про те, що ОСОБА_5 лікувався в лікарні, оскільки він задихався, хоча раніше був нормальною людиною. ОСОБА_5 розповідав свідку про те, що ОСОБА_30 на нього тисне та не хоче за ним доглядати, просила скласти на неї заповіт. Приблизно за рік до смерті ОСОБА_25 припинив спілкування зі свідком, т.я. в них виник спір через курчат. Коли ОСОБА_22 приїжджала, то було чутно як він сварився з нею.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_38 суду пояснила, що ОСОБА_5 та її чоловік разом працювали і дружили. Потім ОСОБА_26 «загуляв», сім`я розпалася, у нього з`явилася друга сім`я. ОСОБА_25 скаржився про те, що він зробив помилку та був ображений на дітей. Влітку 2014 року свідок зустріла ОСОБА_26 , він почав випивати та був у пригніченому стані. Він сказав, що мешкає в Тубалі (с. Новокостянтинівка). Сусіди казали свідку, що ОСОБА_25 зловживає спиртними напоями, міг випити 3 пляшки горілки. Після цього ОСОБА_38 його не бачила.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_39 суду пояснила, що ОСОБА_33 знала з народження, т.я. її мати та його мати разом працювали. Свідок відомо, що ОСОБА_33 мав двох дітей та другу дружину. Свідок знала, що після смерті ОСОБА_5 друга дружина заволоділа всім майном та нічого не залишила його дітям. Свідок та ОСОБА_25 були у дружніх стосунках, вона мешкала в центрі села. Свідок також вказує на те, що ОСОБА_26 дуже випивав, їздив за кермом у нетверезому стані, був неадекватний. Влітку 2014 року ОСОБА_25 у нетверезому стані заїжджав до свідка, а через місяць п`яний заїхав на її город. Так, 03 червня 2014 року ОСОБА_26 був п`яний, в магазині набрався в борг. Потім приходив в себе, нічого не пам`ятав, казав, що нікому нічого не повинен. Той факт, що ОСОБА_26 пиячив знали у селі всі мешканці. В селі знають, що він міг стріляти, т.я. вважав що лізуть до його хати. Люди з ним віталися на вулиці, але він їх не впізнавав, а потім сам вітався. Влітку 2014 року свідок часто бачила ОСОБА_33 у селі. Свідку відомо, що ОСОБА_26 заїжджав на город ОСОБА_21 ..

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_40 суду пояснив, що ОСОБА_33 знав з дитинства. Свідок запам`ятав, що у 2014 році, коли він вийшов на вулицю, то побачив машину в якій знаходився ОСОБА_25 . Свідок підійшов, постукав у вікно, поздоровався. Крім того свідку відомо, що ОСОБА_25 стріляв по собаці. ОСОБА_26 всім допомагав та був добрий, він казав свідку, що все майно віддав своїм дітям. В 2012 та 2013 роках ОСОБА_26 знаходився в адекватному стані. Влітку 2014 року свідок побачив ОСОБА_31 , а той казав, що батько став неосудним. ОСОБА_25 займав у бабусі свідка гроші в борг та завжди повертав. 29 липня 2014 року свідок не зустрічався з ОСОБА_5 , але він знаходився в селі, оскільки в селі стояв його автомобіль. Наприкінці липня 2014 року свідок, проходячи біля будинку ОСОБА_5 , почув нецензурну лайку. ОСОБА_31 сказав свідку, що на батька щось найшло, почав всіх виганяти, це було за два місяці до його смерті. В основному ОСОБА_5 знаходився в селі один, в нього були галюцинації, про заповіт він нічого не розповідав свідку. В 2015 році ОСОБА_5 поїхав до Мелітополя та свідок вже в селі його не бачив. ОСОБА_5 потрапив у лікарню, сусіди казали, що він у поганому стані. В 2016 році ОСОБА_5 помер.

Допитаний в судовому засідання свідок ОСОБА_41 суду пояснив, що ОСОБА_33 знав з дитинства, вони разом працювали, спілкувалися. Коли свідку розповіли про те, що ОСОБА_25 заповів будинок чужим людям, він був шокований. У свідка є щоденник, в якому він записує події, температуру. В липня 2014 року свідок бачив ОСОБА_42 та казав, що посварився з батьком. Останнім часом ОСОБА_26 був не такий веселий, як раніше. Свідок заїжджав до нього, він був вдома, на столі стояла горілка. З 2013 року ОСОБА_26 перестав бути відвертим. Останній час він був нестерпний, з ним не можливо було говорити. Взимку свідок не часто його бачив, а влітку - частіше. В 2013 році ще було можливо з ним побалакати, але потім він став замкнутим. До цього він ОСОБА_26 був веселим, нормальним, потім він змінився. Свідок заходив додому ОСОБА_33 , його заводила ОСОБА_22 . Син не бажав говорити з батьком. Свідку ОСОБА_25 також розповідав, що діти не хочуть саджати картоплю та прибирати подвір`я. 29 липня 2014 року свідок не бачив ОСОБА_5 ..

Аналізуючи показання свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_21 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_34 суд приходить до висновку, що ці покази є правдивими та об`єктивними, т.я. вони узгоджуються між собою та з іншими доказами по справі.

Оцінюючи показання свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_23 , ОСОБА_39 відносно поведінки та стану здоров`я ОСОБА_33 , суд вважає їх суперечливими та відноситься до них критично, т.я. вони не можуть свідчити, що під час складання заповіту ОСОБА_5 не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. Відсутність гарної пам`яті у людини не може свідчити про наявність психічної хвороби. Навпаки, за свідченням двоюрідною сестри він все розумів та перебував в адекватному стані. Не можна до такого висновку дійти і при аналізі показань свідків у їх сукупності.

Показання свідка свідок ОСОБА_38 про вживання ОСОБА_5 спиртних напоїв влітку 2014 року не можуть бути доказами того, що останній станом на час укладання заповіту не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Показання свідка ОСОБА_39 про зловживання алкогольними напоями та неодноразовий заїзд автомобілем на городи сусідів також не можуть бути беззаперечними доказами того, що останній станом на час укладання заповіту не міг розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Суд не може прийняти до уваги твердження свідка ОСОБА_40 відносно того, що ОСОБА_5 29.07.2014 року знаходився у селі, т.я. знаходження автомобілю не може достовірно свідчити про присутність власника автомобіля у тому чи іншому місці. Суд також критично відноситься до показань даного свідка відносно наявності галюцинацій у ОСОБА_5 , т.я. свідок не є лікарем, а його думка є оціночним власним життєвим міркуванням та припущенням.

Відповідно до ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цією особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правила статті 225 ЦК ( 435-15) поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК ( 1618-15) зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину

недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

В п. 1 Інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов`язань, що виникають із договорів та інших правочинів» № 10-1390/0/4-12 від 27.09.2012, адресованого головам апеляційних судів, сформульовано обов`язкову для всіх судів України правову позицію щодо визнання недійсним правочину відповідно до частини першої статті 225 ЦК України. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 212 ЦПК України), будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України) (постанова від 29 лютого 2012 р. № 6-9цс12).

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 листопада 2019 року за клопотанням сторони позивача по цій цивільній справі була призначена комплексна посмертна судово-медична експертиза, проведення якої було доручено експертам Комунальної установи Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи, хоча суд неодноразово в судових засіданнях роз`яснював позивачу та його представнику про необхідність призначення саме судово-психіатричній експертизи. Однак, позивач та його представник бажали та просили суд призначити комісійну судово-медичну експертизу.

З висновку комісійної судово-медичної експертизи №08-301/19/пп від 23.12.2019 вбачається, що відповідно до медичних карт стаціонарного хворого, які були надані експертній комісії (остання за 01-11 серпня 2016 р.) у гр. ОСОБА_5 мали місце наступні захворювання: ішемічна хвороба серця, післяінфарктний кардіосклероз, аневризма верхівки серця, фібриляція пересердь, гіпертонічна хвороба ІІ ст.., лівобічний гідроторакс, асцит, бронхіальна астма ІІІ ст. Усі ці захворювання ускладнювалися серцевою й легеневою недостатністю. Через це гр. ОСОБА_5 неодноразово на протязі 2013-2016 років знаходився на стаціонарному лікуванні та лікувався амбулаторно/а.с.51-61, том 2/.

Тобто, судом встановлено, що ОСОБА_5 дійсно проходив стаціонарне лікування у період з 2013 року по 2015 рік, однак його захворювання не були пов`язані із зловживанням ОСОБА_5 алкогольних напоїв. Наркотичні засоби не призначалися взагалі.

Надаючи оцінку висновку експертизи суд виходить з того, що експертним дослідженням не було підтверджено перебування заповідача на момент складання заповіту у стані, який би виключав можливість ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Та обставина, що ОСОБА_5 страждав алкогольною залежністю, яка зокрема могла впливати на сприйняття ним навколишнього світу, не доводить того, що в такому стані заповідач перебував постійно або на момент посвідчення заповіту.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00).

Таким чином судом встановлено, що волевиявлення ОСОБА_33 , спрямоване на передачу майна відповідачці та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 29.07.2014 року, було вільним та відповідало його волі. Позивач не довів обставини того, що ОСОБА_5 , складаючи оспорюваний заповіт, не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

В силу положень ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_42 до ОСОБА_2 , треті особи: державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2021 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Повні дані учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: не відомий, зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа: державний нотаріус Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик Ольга Федорівна, юридична адреса: Запорізька область, м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги, буд. 19.

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: не відомий, місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 .

Суддя: Л.В.Колодіна