Провадження № 2-з-29/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року суддя Обухівського районного суду Київської області в Висоцька Г.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

10.03.2021 року на адресу Обухівського районного суду Київської області за підсудністю з Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника ТОВ «ФК «Геліос» про забезпечення позову.

Свою заяву представник ТОВ «ФК «Геліос» обґрунтовує тим, що на примусовому виконанні у Приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Д`яченко Євгеній Станіславовича знаходиться виконавчий лист № 2-2725/2011 від 13.11.2013 року, виданий Дніпровським районним судом м. Києва на виконання Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23.05.2013 року у справі № 2-2725/2011, яким задоволено позов ПАТ «Кредитпромбанк» до ОСОБА_1 та Відкритого АТ «Агромаш» про стягнення заборгованості за кредитним договором № 08/29/06/КЛТ від 18.08.2006 року та Договором поруки № 08/29/П03/06-ПЛТ від 18.08.2006 року, стягнуто з боржника та ВАТ «Агромаш», як солідарних боржників, на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість у розмірі 45 411 984 грн. 35 коп. у зв`язку з відступленням прав вимоги за кредитним договором та договором поруки від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 06.06.2016 року по справі № 2-2725/2011 замінено особу стягувача у виконавчому провадженні з ПАТ «Кредитпромбанк» на ПАТ «Дельта Банк». В подальшому, у зв`язку з відступленням прав вимоги за кредитним договором та договором поруки від ПАТ «Дельта Банк» до ТОВ «ФК «Геліос», ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.10.2020 року по справі № 2-2725/2011 задоволено заяву позивача та змінено особу стягувача у виконавчому листі № 2-2725/2011 від 13.11.2013 року, виданому Дніпровським районним судом м. Києва з ПАТ «Дельта Банк» на його процесуального правонаступника ТОВ «ФК «Геліос», як стягувача у виконавчому листі. Представник зазначає, що вже понад сім років рішення суду залишається невиконаним боржником майже в повному обсязі, а саме в частині 45 398 157 грн. 83 коп. Представник заявника вказує, що боржником не вчинено жодних дій, спрямованих на погашення боргу, не виконуються жодні вимоги виконавців, як у попередньому виконавчому провадженні № 41386996 (відкритому у грудні 2013 року), так і в поточному виконавчому провадженні № 63571975 (відкритому 11.11.2020 року), не подано виконавцям декларацію про доходи та майно боржника, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, інформацію про рахунки у банках чи інших фінансових установах та про кошти, розміщені на них, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Також, з матеріалів виконавчого провадження № 63571975 вбачається, що 20.12.2013 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Як вбачається, із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в період перебування у шлюбі, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на ряд об`єктів нерухомого майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. Керуючись нормами ст. 371 ЦПК України, 18.12.2020 року позивачем подано до суду позовну заяву про виділ часток із спільного майна та звернення стягнення на майно, позовні вимоги якогою полягали у виділенні Ѕ частки кожного із об`єктів нерухомого мана та звернення стягнення на Ѕ частку кожного об`єкту нерухомого майна, яка належить ОСОБА_1 , в рахунок пошагення його боргу перед позивачем, стягнутим за виконавчим листом (справа № 372/4418/20). Однак, вже 21.12.2020 року відповідачем-2 здійснено перереєстрацію права власності на дані об`єкти нерухомості на іншу особу, а саме ОСОБА_4 , який є сином відповідача-1 та відповідача-2, на підставі договорів дарування. Зважаючи на зазначені обставини, враховуючи те, що реєстрація права власності на рухоме майно за другим із подружжя здійснюється саме з метою ухилення від реального виконання рішення суду. У зв`язку з чим, представник заявника просить накласти арешт та оголошення заборони вжиття будь-якими способами, будь-яких заходів, спрямованих на відчуження транспортних засобів: - автомобіль марки MERCEDES-BENZ, модель G 63 AMG, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; - автомобіль марки LEXUS, модель LX 570, 2017 рік випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; - автомобіль марки MERSEDES-BENZ, SL 400, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

Приписами статті 149 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України.

Згідно з нормами статті 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1ст. 151 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що представник заявника просить накласти арешт на рухоме майно, а саме автомобілі марки MERCEDES-BENZ, модель G 63 AMG, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; LEXUS, модель LX 570, 2017 рік випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; MERSEDES-BENZ, SL 400, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

Як вбачається з копії позовної заяви, поданої як додаток до заяви про забезпечення позову, позовними вимогами є виділення Ѕ частки об`єктів нерухомого майна, що належить на праві спільної сумісної власності відповідачів та звернення стягнення на ці виділені частки. У позовних вимогах не значені рухомі об`єкти права власності, а саме автомобілі MERCEDES-BENZ, модель G 63 AMG, 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; LEXUS, модель LX 570, 2017 рік випуску, номерний знак НОМЕР_2 ; MERSEDES-BENZ, SL 400, 2016 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 .

Отже, заявником не доведено та необгрунтовано наявності безпосереднього зв`язку між предметом даного позову та видом забезпечення позову, який просить застосувати позивач.

Заходи забезпечення позову мають застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

За таких обставин, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову, так як вважає доводи такої недостатніми та не доведеними належними засобами, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

З огляду на вищевикладене, керуючись ст. ст. 149 153 Цивільного процесуального кодексу,

УХВАЛИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Геліос» про забезпечення позову - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя: Г.В. Висоцька