Провадження номер 2/741/170/21
Єдиний унікальний номер 741/1436/20
РІШЕННЯ

іменем України

09 березня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Крупини А.О.,

за участі секретаря судового засідання Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Носівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

23 листопада 2020 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (надалі АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15 вересня 2014 року в розмірі 12473 грн. 10 коп., яка виникла станом на 05 жовтня 2020 року, та судового збору в розмірі 2102 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_2 підписала анкету-заяву, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є відповідні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банку про їх затвердження.

Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов користування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 2400 грн. 00 коп. Оскільки відповідач належним чином зобов`язання за кредитним договором не виконував, тому станом на 05 жовтня 2020 року виникла заборгованість на суму 12473 грн. 10 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 3751 грн. 59 коп., в т. ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту 3751 грн. 59 коп., заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 1348 грн. 56 коп. та нарахованої пені у розмірі 7372 грн. 95 грн.

03 грудня 2020 року судом було отримано інформацію про місце проживання фізичної особи-відповідача, із довідки Носівської міської ради від 01 грудня 2020 року № 19-10/2635 було встановлено що у 2018 році ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_4 (а. с. 60).

Ухвалою Носівського районного суду Чернігівської області від 04 грудня 2020 року відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання на 25 січня 2021 року.

25 січня 2021 року розгляд справи відкладено до 09 березня 2021 року у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідача (а. с. 90).

Відповідач, яка повідомлялася судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом надсилання судової повістки про виклик за адресою місця реєстрації, у судове засідання 09 березня 2021 року не з`явилася. 26 січня 2021 року відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач не погоджується з вимогами позовної заяви. Зазначає, що підписана анкета-заява від 15 вересня 2014 року, окрім анкетних даних, не містить жодних відомостей, що відповідач виявила бажання отримати саме кредитну картку. Зі змісту наданих позивачем документів не вбачається, яка саме кредитна картка та з яким кредитним лімітом та тарифним планом була отримана. Банк не наводить доказів ознайомлення ОСОБА_2 з витягом з тарифів та Витягом з Умов і Правил надання банківських послуг та доказів, що вона їх зрозуміла, ознайомилась і погодилась з ними. Також вказує, що в анкеті-заяві процентна ставка та неустойка не зазначені, що означає, що сторони договору при укладення правочину не досягали домовленостей щодо сплати відсотків за користування кредитом та неустойки у разі несвоєчасного погашення кредиту. Порушує питання про відмову в повному обсязі в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» та просить заяву розглянути за її відсутності.

Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання 09 березня 2021 року не з`явився, але в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку. Окремо 09 жовтня 2020 року подав клопотання про розгляд справи за відсутності представник позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі й не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду (а. с. 55).

У відповіді на відзив на позовну заяву, отриманої судом 17 лютого 2021 року, представник позивача зазначає, що розміщенням на офіційному сайті Банку загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг. Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, з підписанням якої відповідач ознайомився та виявив згоду з ними. Умови та правила надання банківських послуг разом з Тарифами банку складають Договір банківського обслуговування. Наданою до суду випискою з карткового рахунку чітко прослідковується встановлення кредитного ліміту та з неї вбачається, що відповідач користувався грошима, а, отже, і отримував кредитну картку «Універсальна», адже проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. При цьому, відповідачем розрахунок заборгованості, проведеної відповідачем, не спростовується. Водночас, у відзиві наведено формулу, за якою банк здійснював нарахування як процентів на поточну та на прострочену заборгованість, так і пені. Посилаючись на відповідні положення ЦК України, порушується питання про повне задоволення позовних вимог банку.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Так, у відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з довідкою позичальнику ОСОБА_2 було надано такі кредитні картки (а. с. 11):

№ НОМЕР_1 , дата відкриття 15.09.2014, термін дії 06/18;

Позивач надав 15 вересня 2014 року ОСОБА_2 у користування грошові кошти в розмірі 0 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок НОМЕР_1 , який 15 вересня 2014 року було зменшено до 0 грн. 00 коп., 17 вересня 2014 року збільшено до 500 грн. 00 коп., 28 липня 2016 року збільшено до 2000 грн. 00 коп., 31 січня 2017 року збільшено до 2400 грн. 00 коп., а 16 жовтня 2018 року зменшено до 0 грн. 00 коп. (а. с. 12).

У судовому засіданні установлено, що 15 вересня 2014 року відповідач заповнила Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, без зазначення бажаного кредитного ліміту по платіжній карті. При цьому, окрім анкетних даних ОСОБА_2 , указана анкета-заява дійсно не містить відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору на умовах, що заявлені позивачем, а також запропоновані відповідачу конкретні умови надання банківських послуг (а. с. 13).

У відповідності до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633 та 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Факт надання в розпорядження відповідачу кредитних коштів та користування ними підтверджується наданим Банком до позовної заяви розрахунком заборгованості за вказаним договором, випискою з особового рахунку позичальника ОСОБА_2 про рух коштів, з якого вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами банку шляхом зняття готівки в банкоматі, поповнювала кредитний рахунок та розраховувався за надані послуги, а також здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором (а. с. 48-52).

Крім того, відповідач не заперечує самого факту отримання кредиту та жодним чином не спростує розмір заборгованості за тілом кредиту, розрахунок якого наведено банком, яке становить 3751 грн. 59 коп.

Враховуючи ті обставини, що відповідач умови кредитного договору не виконував, використані кредитні кошти банку не повернула, позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором, яка складається, зокрема, із заборгованості за тілом кредиту на суму 3751 (три тисячі сімсот п`ятдесят одна) грн. 59 коп.

Окрім цього, позивач, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 у розмірі 1348 грн. 56 коп., яка виникла станом на 05 жовтня 2020 року. Вирішуючи дане питання, суд виходить з такого.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Разом з цим, в анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаної відповідачем 15 вересня 2014 року, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання у відсотках на місяць із розрахунку 360 днів у рік взагалі не зазначена (а. с. 13).

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625, позивач посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.14), Витяг з Тарифів та Умови та Правила надання банківських послуг № СП-2014-6633715 від 31 березня 2014 року (а. с. 15-40). При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та цими Умовами було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (у справі № 342/180/17), яка, відповідно до положень ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» на підставі кредитного договору б/н позичальнику ОСОБА_2 15 вересня 2014 року була надана лише одна кредитна картка № НОМЕР_1 із встановленим терміном дії 06/18 (а. с. 11).

Доказів того, що відповідач ОСОБА_2 по закінченні строку дії вказаної вище кредитної картки на підставі підписаної нею анкети-заяви від 15 вересня 2014 року отримувала інші кредитні картки в порядку, передбаченому Умовами та Правилами надання банківських послуг, та відповідно продовження строку дії кредитного договору, позивачем суду не надано.

Отже, строк виконання зобов`язання згідно з умовами укладеного між сторонами у цій справі кредитного договору закінчився останнім календарним днем червня 2018 року у зв`язку із закінченням строку дії кредитної картки, тому після закінчення строку дії договору банк взагалі не мав правових підстав для нарахування процентів за кредитним договором, в той час як такі проценти нараховані по 05 жовтня 2020 року.

За таких обставин, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно зі ст. 625 у розмірі 1348 грн. 56 коп.

У частині вирішення заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею на суму 7372 грн. 95 коп., що виникла станом на 05 жовтня 2020 року, суд керується таким.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою та другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Анкета-заява від 15 вересня 2014 року, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить жодних даних щодо визначеного розміру умов про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а матеріали справи не містять будь-якого належного обґрунтування права вимоги в частині стягнення нарахованої пені, у тому числі її розміру та порядку нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості.

Наявний у справі Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD»), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови (а. с. 15).

Однак, матеріали справи не містять жодних підтверджень, що саме з цим Витягом з Тарифів та Умовами та Правилами надання банківських послуг, у редакції, що діяла на момент підписання заяви (а. с. 1-40), відповідач ознайомився, зрозумів і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем коштів взагалі містили умови, зокрема і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Ураховуючи вищевикладене, надані позивачем Витяг з Тарифів та Умови та Правили надання банківських послуг, у редакції, що діяла на момент підписання заяви, не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані позичальником. Ці документи прямо не передбачені в заяві позичальника, яку він особисто підписав. Підписання відповідачем заяви від 15 вересня 2014 року, у якій не зазначені конкретні умови кредитування, не може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, суд робить висновок вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення заборгованості по нарахованій пені в сумі 7372 грн. 95 коп. є безпідставними, адже такі вимоги є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища відповідача, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Окремо суд зазначає, що користування ОСОБА_2 кредитною карткою та часткове погашення коштів само по собі жодним чином не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про умови зміни розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, пені. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а має іншу правову природу.

При цьому суд ураховує, що згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, ураховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (30,08 %), суд уважає за необхідне стягнути із ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволеної частини позовних вимог 632 грн. 28 коп., які підтверджені документально (а. с. 5).

На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054 та 1056 ЦК України та керуючись ст. ст. 141, ч. 2 ст. 247, 259, 263, 264 та 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 05 жовтня 2020 року в загальному розмірі 3751 (три тисячі сімсот п`ятдесят одну) гривню 59 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, у т. ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 632 (шістсот тридцять дві) гривні 28 копійок в рахунок повернення коштів по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ вулиця Грушевського, 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання та реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 09 березня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина