Номер провадження: 22-ц/813/3323/21
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної державної адміністрації в особі голови Одеської обласної державної адміністрації про зобов`язання звільнити з посади та видати трудову книжку, ухваленого під головуванням судді Огренич І.В., повний текст рішення складено 05 листопада 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Одеської обласної державної адміністрації в особі голови Одеської обласної державної адміністрації, в якому просила зобов`язати відповідача з моменту ухвалення судового рішення звільнити позивача з посади завідуюча сектору організації реєстрації шлюбів державного підприємства «Центр обслуговування громадян», видавши при цьому належну позивачці трудову книжку.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 посилалася на те, що наказом директора державного підприємства «Центр обслуговування громадян» (надалі ДП «ЦОГ») від 13.03.2019 року №8/2019 позивачку призначено на посаду завідуючої сектору організації реєстрації шлюбів. Приблизно з січня 2020 року, ДП «ЦОГ» - перестало здійснювати свої безпосередні функції, надавати послуги населенню, створювати належні умови праці (місце роботи взагалі відсутнє та підприємство існує лише юридично), крім того, його керівника (особу, яка виконувала обов`язки керівника) 12.12.2019 року звільнено та іншого - не призначено й до сьогодні. З січня 2020 року, позивачка в усній формі почала звертатись до різних посадових осіб Одеської обласної державної адміністрації, з приводу того, чи буде надалі функціонувати дане підприємство та щодо виплати заборгованості по заробітній платі, також ОСОБА_1 зверталась з заявами про звільнення, однак по теперішній час питання щодо звільнення не вирішено, трудова книжка не видана, а тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що оскільки стороною трудових правовідносин та роботодавцем є не Засновник - Одеська обласна державна адміністрація, а державне підприємство «Центр обслуговування громадян», Одеська обласна державна адміністрація не має законних підстав для звільнення особи, яка працює в іншому підприємстві, а саме в ДП «ЦОГ», так як жодних взаємних прав та обов`язків між сторонами не виникло.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якої посилаючись на необґрунтованість, незаконність рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу, Одеська обласна державна адміністрація зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування та задоволення позову доводи апеляційної скарги не містять.

Сторони про розгляд справи на 24 лютого 2021 року були сповіщені належним чином (а.с. 114-117).

Будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи від сторін не надходило.

Учасники справиз клопотаннями про можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, зокрема, поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, враховуючи приписи ст. 212 ЦПК України, не зверталися.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 922/2575/19.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (15 березня 2021 року).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що стороною трудових правовідносин та роботодавцем є не Засновник - Одеська обласна державна адміністрація, а державне підприємство «Центр обслуговування громадян», Одеська обласна державна адміністрація не має законних підстав для звільнення особи, яка працює в іншому підприємстві, а саме в ДП «ЦОГ», так як жодних взаємних прав та обов`язків між сторонами не виникло.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовий договір - угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно до ч.1 п.1 ст.4 Закону України «Про порядок вирішення колективних трудових спорів (конфліктів)» роботодавець - підприємство, установа та організація, інша юридична особа, утворена відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, яка використовує працю фізичних осіб па умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до частини третьої стати 65 Господарського кодексу України для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) безпосередньо або через уповноважені органи такого підприємства призначає керівника підприємства, який є підзвітним власнику, його уповноваженому органу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14 березня 2019 року ОСОБА_1 прийнята на роботу в ДП «ЦОГ» на посаду завідувача сектору організації реєстрації шлюбів на 0,75 ставки посадового окладу, що підтверджується наказом директораДП «ЦОГ» В.М. Літвін №8/2019 від 13.03.2019 року (а.с. 11).

ДП «ЦОГ» засноване на державній власності та належить до сфери управління Одеської обласної державної адміністрації, що передбачено п. 1.1. Статуту.

Відповідно до п. 3.1. Статуту ДП «ЦОГ» встановлено, що Підприємство є юридичною особою публічного права. Підприємство є унітарним комерційним підприємством. Підприємство набуває права та обов`язки юридичної особи з дати включення його до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 12-17).

Згідно з пунктом 7.2. Статуту ДП «ЦОГ» управління Підприємством здійснюється його директором, який підзвітний уповноваженому органу управління.

Відповідно до підпункту 7.7.8. Статуту директор Підприємства у встановленому порядку призначає на посади та звільняє з посад працівників Підприємства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що Одеська обласна державна адміністрація є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки жодним чином не порушила права позивача та не уповноважена на відновлення її порушених прав.

Висновки суду про відмову у задоволені позовних вимог відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи, фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами, з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що належним відповідачем є саме Одеська обласна державна адміністрація, як засновник ДП «ЦОГ», колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ДП «ЦОГ» є самостійним суб`єктом господарювання, має статус юридичної особи. ОСОБА_1 була прийнята на посаду директором ДП «ЦОГ», та відповідно до статуту саме директор має право звільняти працівників (п.7.7.8).

Більш того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що 04 лютого 2021 року головою Одеської обласної державної адміністрації винесено розпорядження за № 33/к-2021 про тимчасове покладання виконання обов`язків директора ДП «ЦОГ» на ОСОБА_2 (а.с. 119).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає апелянт.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 05 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 15 березня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра