ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/248/21 Справа № 199/4446/18 Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Четверта дніпровська державна нотаріальна контора про виділ частки в натурі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним уточненим в ході розгляду справи позовом, посилаючись на те, що 26 липня 2001 року на підставі договору дарування він та ОСОБА_1 отримали в дар домоволодіння АДРЕСА_1 , та в подальшому вони з ОСОБА_1 приватизували земельні ділянки, на якій розташовано домоволодіння, та 0,639 га для ведення особистого підсобного господарства.

Позивач зазначає, що відповідач не надає йому оригінал договору дарування та державного акту на право приватної власності на землю, у зв`язку з чим він позбавлений можливості користуватись та розпоряджатись своєю частиною нерухомого майна. Крім того, ОСОБА_1 відмовляється виділити 1/2 частину домоволодіння та земельних ділянок, мотивуючи тим, що не визначено де саме його половина нерухомого майна.

На підставі викладеного, просить суд виділити йому в натурі 1/2 частину домоволодінням АДРЕСА_1 , а саме: житловий будинок літ.А-1 загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., прибудову літ.б-1, ганок літ. б, убиральню літ.Д, сарай літ.З, гараж літ.К, залишивши у спільному користуванні споруди 1-5, 7-8, І. Залишити в спільному користуванні земельну ділянку площею 0,10 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0639 га, надану для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено порядок користування домоволодінням АДРЕСА_1 , а саме: виділено в користування ОСОБА_2 житловий будинок літ.Б-1 загальною площею 20,9 кв.м., житловою площею 17,4 кв.м., побудову літ.б-1, ганок літ. б, убиральню літ.Д, сарай літ.З, гараж літ.К. Залишено у спільному користуванні співвласників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 споруди 1-5, 7-8, І.

Залишено в спільному користуванні земельну ділянку площею 0,10 га, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0639 га, надану для ведення особистого підсобного господарства, розташовану за адресою - АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до висновку експертизи поділити домоволодіння в натурі не являється можливим, тому суд дійшов висновку про необхідність встановлення порядку користування домоволодінням по фактичному порядку користування домоволодінням та земельної ділянки.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у зв`язку з існуванням між сторонами неприязних відносин ОСОБА_1 неодноразово пропонував позивачу розділити домоволодіння та земельну ділянку парканом та мешкати окремо один від одного, проте на таку пропозицію позивач не погодився та звернувся до суду з даним позовом.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 26 липня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримали в дар домоволодіння АДРЕСА_1 , в рівних частках - по 1/2 частині кожному (а.с.6).

Висновком комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №1311/1312/1313/1314-19 від 25 вересня 2019 року встановлено, що розподіл в натурі домоволодіння АДРЕСА_1 не є можливим, а тому не можливо визначити варіанти поділу і земельних ділянок (а.с.141-147).

Домовленості щодо поділу домоволодіння та земельних ділянок в натурі сторони не досягли, проте фактично кожен із співвласників - ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , користуються відокремленими частинами домоволодіння і у них склався певний порядок користування домоволодінням та земельними ділянками.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши висновок експертизи та фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про неможливість поділу домоволодіння в натурі та необхідності встановлення порядку користування домоволодінням по фактичному користуванню співвласників майна.

Такі висновки суду є правильними з огляду на наступне.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 367 ЦК України).

При цьому суд першої інстанції вірно врахував роз`яснення, що містяться у пункті 6 постанови Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» та Постанові Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», де зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 в апеляційній скарзі фактично просить ухвалити нове рішення про виділення в натурі йому та позивачу інших частин домоволодіння, проте з такими вимогами останній під час розгляду справи в суді першої інстанції не звертався, а тому, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Будь-яких інших доводів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида