ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1448/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарями судового засідання Москаленко А. П., Кримчук Я. Р. за участі: представника позивача Білоконь І. В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У серпні 2019 р. приватне акціонерне товариства «Страхова компанія «АРКС» (далі також - ПрАТ «СК «АРКС», страхова компанія, страховик, позивач) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , страхувальник, відповідач) про повернення безпідставно набутих коштів у сумі 39 502,44 грн.

Позов обґрунтований такими обставинами. ПрАТ «СК «АРКС» є правонаступником приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» (далі по тексту - ПрАТ «СК «АХА Страхування»). 23.05.2018 у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (далі по тексту - ДТП). На момент ДТП майнові інтереси ОСОБА_1 щодо володіння, користування та розпорядження транспортним засобом - автомобілем «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 , були застраховані за договором добровільного страхування наземного транспорту «Прямий захист» оферта № 124 від 01.02.2017 на підставі заяви-приєднання (акцепт) № 289805а7ка від 19.08.2017, що був укладений з ПрАТ «СК «АХА Страхування» (далі по тексту - договір, договір страхування). Ліміт відповідальності за даним договором становить 100 000 грн. Страхова компанія відмовила ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування з тих підстав, що відносно нього був складений протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 КпАП України. В подальшому суд визнав ОСОБА_1 невинуватим у скоєнні ДТП, у зв`язку з чим він повторно звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі страхового акту № АХА2400619 та зібраних документів 16.08.2018 через систему «Масові виплати» ОСОБА_1 було виплачене страхове відшкодування в сумі 39 502,44 грн. Однак наступного дня ОСОБА_1 було помилково повторно виплачене страхове відшкодування у такій же сумі. Останню виплату позивач вважає безпідставно набутими коштами в розумінні статті 1212 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та звернувся до суду із зустрічним позовом про стягнення з ПрАТ «СК «АРКС» недоплаченого страхового відшкодування в розмірі 20 995,12 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що він не погодився з актом огляду транспортного засобу та визначеним на підставі нього та ремонтної калькуляції розміром страхового відшкодування, у зв`язку з чим неодноразово звертався до страхової компанії з проханням надати копії документів для ознайомлення та оскарження. Не отримавши протягом місяця копії таких документів, він з метою визначення розміру збитків звернувся до незалежного експерта. Відповідно до звіту експерта вартість відновлювальних робіт становить 245 639,95 грн., а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу 70% - 111 469,87 грн. Враховуючи ринкову вартість автомобіля на той час, сума збитку становить 104 843,70 грн. Оскільки страхова компанія здійснила виплати на загальну суму 79 004,88 грн., то сума недоплаченого страхового відшкодування становить 20 995,12 грн.

У відзиві на зустрічну позовну заяву позивач вказав, що огляд належного відповідачу автомобіля проводився страховою компанією за його участі, при цьому він своїм підписом, за відсутності будь-яких зауважень та заперечень, засвідчив пошкодження, не пов`язані з даною ДТП. Отже ремонтна калькуляція була складена уповноваженою особою страхової компанії без урахування цих пошкоджень. Крім того, в розрахунку кошторису збитків був застосований коефіцієнт фізичного зносу в розмірі 50% від вартості оригінальних складових частин транспортного засобу відповідно до пункту 23.4 договору, який передбачає застосування такого зносу при виплаті страхового відшкодування іншим способом, аніж перерахування на рахунок СТО. Отже ураховуючи, що відповідач просив здійснити виплату на його банківську картку, при розрахунку розміру страхового відшкодування страхова компанія виходила з того, що вартість запчастин з урахуванням зносу становить 14 861,65 грн., вартість фарбування - 16 641,79 грн., вартість ремонтних робіт - 7 999 грн., а разом - 39 502,44 грн. Натомість, у протоколі огляду від 04.10.2018, що був складений на замовлення ОСОБА_1 через чотири з половиною місяці після події ДТП, були враховані пошкодження та вартість робіт, не пов`язані з ДТП, не враховані механізм ДТП в частині пошкодження лише передньої центральної частини автомобіля та вартість відновлення деталей без урахування зносу в розмірі 50% відповідно до умов пункту 23.4 договору. Крім того, відсутні докази належного повідомлення страхової компанії як зацікавленої особи про проведення огляду транспортного засобу, що є порушенням пункту 5.2. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

ІІ. Рух справи, заяви (клопотання) учасників справи та процесуальні дії суду.

Ухвалою від 17.09.2019 суд відкрив провадження за первісним позовом та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання на 04.02.2020 (а.с. 67-68).

31.12.2019 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі (а.с. 72).

08.01.2020 від відповідача надійшла заява про продовження процесуального строку для подання зустрічного позову (а.с. 76).

22.01.2020 від відповідача надійшла зустрічна позовна заява (а.с. 80-103).

В судовому засіданні 04.02.2020 суд прийняв зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісним позовом, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, замінив засідання з розгляду справи по суті підготовчим засіданням, встановив строки для подання заяв по суті справи та оголосив перерву в підготовчому засіданні до 14.04.2020 (а.с. 104-105).

23.03.2020 від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (а.с. 109-128).

06.04.2020 від відповідача надійшла заява про продовження строку для подання заяви по суті (а.с. 129).

14.04.2020 у зв`язку з неявкою сторін та діючими в Україні карантинними обмеженнями суд відклав підготовче засідання на 05.09.2020 (а.с. 130).

В підготовчому засіданні 05.10.2020 суд відмовив у прийнятті поданого відповідачем заперечення на відзив, закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 05.10.2020 (а.с. 136).

В судовому засіданні 05.10.2020 суд заслухав вступні промови сторін та оголосив перерву до 10.12.2020 (а.с. 137).

10.12.2020 судове засідання не відбулося у зв`язку з хворобою судді, розгляд справи був перенесений на 08.04.2021 (а.с. 139).

В судовому засіданні 08.04.2021 суд відмовив у прийнятті поданої відповідачем відповіді на відзив позивача на зустрічну позовну заяву, заслухав промови сторін в судових дебатах, вийшов до нарадчої кімнати, після виходу з якої оголосив вступну та резолютивну частини рішення (а.с. 146).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

19.08.2017 між АТ «СК «АХА Страхування» (страховиком) та ОСОБА_1 (страхувальником) шляхом акцептування страховиком оферти страхувальника було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Прямий захист» Оферта № 124, предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням автомобілем «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 11-12, 13-17).

Відповідно до умов цього договору страхувальник зобов`язався у строк до 19.09.2017 сплатити страховику страховий платіж в сумі 1 200 грн., а страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку із забезпеченим транспортним засобом здійснити на умовах договору виплату страхової суми.

Сторони договору погодили перелік страхових випадків, за умови настання яких у страховика виникає обов`язок здійснити страхову виплату, до яких, зокрема, належить зіткнення застрахованого транспортного засобу з іншим транспортним засобом-учасником ДТП, яке сталося за відсутності вини страхувальника або особи, допущеної до керування транспортним засобом, та визначили страхову суму в розмірі 100 000 грн.

Умовою пункту 23.3 розділу 23 договору встановлений обов`язок страховика скласти страховий акт протягом 10 робочих днів, починаючи з моменту отримання повідомлення про подію, письмової заяви на виплату страхового відшкодування та інших документів та/або інформації згідно з розділом 22 договору. Вказаний строк може збільшуватись відповідно до пункту 23.8 договору.

Згідно з пунктом 23.4 договору при пошкодженні ТЗ розмір збитків визначається шляхом складання кошторису вартості ТЗ (кошторису збитків), в який включається вартість запасних частин, деталей, обладнання, матеріалів, що підлягають заміні, а також вартість монтажних робіт. Вид складових частин ТЗ, необхідних для проведення відновлювального ремонту, та їхня вартість, яка включається в кошторис збитків, визначається залежно від способу виплати страхового відшкодування.

Вказаним пунктом передбачено, що при виплаті страхового відшкодування іншим способом, ніж перерахування на розрахунковий рахунок СТО, що буде здійснювати відновлювальний ремонт ТЗ, в кошторис збитків включається вартість оригінальних складових частин ТЗ з урахуванням експлуатаційного зносу в розмірі 50% від вартості оригінальних складових частин ТЗ. Розмір експлуатаційного зносу є незмінною величиною та не залежить від дати настання страхового випадку протягом дії цього договору. З урахуванням таких умов вартість оригінальних складових частин ТЗ, що підлягають заміні, яка включається до кошторису збитків, розраховується за формулою: ВзпК = Взп х 0,5, де: ВзпК - вартість оригінальних складових частин ТЗ, що підлягають заміні, яка включається до кошторису збитків; Взп - вартість оригінальних складових частин ТЗ, що підлягають заміні.

Кошторис збитків складається страховиком виходячи з відновлення пошкодженого ТЗ на базі СТО на підставі рахунків з СТО. В окремих випадках розмір збитків може визначатися на підстав авто товарознавчої експертизи або безпосередньо страховиком чи уповноваженою ним особою (аварійним комісаром).

Пунктом 20.4.4. договору передбачено, що у разі незгоди з встановленим страховою компанією розміром збитків, страхувальник вправі за свій рахунок залучити експерта для проведення незалежної експертизи.

У випадку виникнення суперечок між сторонами про причини та розмір збитку (витрат на відновлення ТЗ) кожна зі сторін має право вимагати проведення незалежної експертизи. Експертиза здійснюється за рахунок сторони, яка вимагала її проведення. Страховик приймає на себе частину витрат по експертизі, що відповідає співвідношенню суми, у виплаті якої раніше було відмовлено, і суми відшкодування, сплаченої після проведення експертизи (пункт 23.7 договору).

Згідно з умовами, визначеними пунктом 20.2.9 договору, страхувальник зобов`язаний повернути страховику суму виплаченого страхового відшкодування як безпідставно набуте майно, якщо виявиться така обставина, що повністю або частково позбавляє страхувальника (вигодонабувача) права на отримання страхового відшкодування, а саме: випадки, що не є страховими; збитки, що не відшкодовуються страховиком; підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування; виплата страхового відшкодування була здійснена на рахунок інших осіб.

23.05.2018 у м. Києві на вул. М. Закревського, 27/2 сталася ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Skoda», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 (а.с. 27-28).

Відносно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. (а.с. 87).

25.05.2018 ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» із письмовим повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування за договором добровільного страхування транспортного засобу (а.с. 18-20).

25.05.2018 на виконання умов договору страхування позивачем за участю відповідача було проведено огляд забезпеченого транспортного засобу, за результатами якого складено акт його огляду (а.с. 34-36).

Згідно з даними цього акту автомобіль «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 , має такі пошкодження: бампер правий в зборі, гратка радіатора, капот, петля ліва капота, петля права капота, замок капота, фара ліва, фара права, крило переднє ліве, крило переднє праве, передня панель, колісна арка передня ліва, лонжерон передній лівий, лонжерон передній правий, бачок склоомивача, корпус консоль, конденсатор, внутрішнє дзеркало, контакт кільця, повітряна подушка водія, радіатор, розширювальний бачок радіатора.

При цьому в акті вказані пошкодження, не пов`язані з подією ДТП, а саме: крило переднє ліве, крило переднє праве та двері передні праві мають сліди відновлювального ремонту, бампер задній, боковина задня ліва, ліхтар задній лівий, двері задка деформовані в лівій частині 150*100 мм, в правій частині 300*100 мм.

Листом від 31.05.2018 страховик відмовив ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування пославшись на те, що ДТП не є страховим випадком, оскільки сталася з його вини (а.с. 29).

Постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 18.07.2018 провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було закрите за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с. 33).

31.07.2018 ОСОБА_1 повторно звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування на його банківський рахунок (а.с. 30, 31).

Відповідно до складеної страховиком на підставі акту огляду транспортного засобу ремонтної калькуляції № 1.003.18.0 від 03.08.2018 вартість відновлювального ремонту автомобіля відповідача становить 54 364,09 грн. (вартість запчастин - 29 723,30 грн.; вартість ремонтних робіт - 7 999 грн.; вартість фарбування - 16 641,79 грн.). а з урахуванням зношення запчастин на 50% - 39 502,44 грн. (а.с. 36-41).

Страховим актом № АХА2400619 від 15.08.2018 страхова компанія визнала ДТП із застрахованим транспортним засобом страховим випадком та визначила розмір страхового відшкодування виходячи з даних ремонтної калькуляції (а.с. 43).

16.08.2018 на картковий рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти в сумі 39 502,44 грн., ID відомості - 180816РВ95 (а.с. 44).

17.08.2018 на картковий рахунок ОСОБА_1 були перераховані кошти в сумі 39 502,44 грн., ID відомості - 180817РВ64 (а.с. 45).

У червні 2019 р. ПрАТ «СК «АХА Страхування» змінило своє найменування на ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», що підтверджується витягами зі статуту та з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 53-60).

Листом від 10.06.2019 позивач звернувся до відповідача з проханням повернути кошти в сумі 39 502,44 грн., проте відповідач повертати кошти відмовився вказуючи, що не вважає їх помилково сплаченими (а.с. 49,50, 51).

Як пояснив відповідач, він вважав, що отримані ним 16.08.2018 та 17.08.2018 кошти загальному розмірі 79 004,88 грн. є сумою страхового відшкодування, яка належить йому відповідно до умов договору, та не погодившись з таким розміром відшкодування, самостійно замовив проведення оцінки завданих йому збитків.

На виконання умов укладеного позивачем з ФОП ОСОБА_4 договору про проведення оцінки транспортного засобу було складено Звіт № 23/10 про оцінку вартості збитку, нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу, від 08.10.2018, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Daewoo Nubira», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 104 843,70 грн. (а.с. 88-102).

Цим дослідженням установлено, що ринкова вартість належного відповідачу автомобіля до його пошкодження у ДТП складає 104 843,70 грн., вартість відновлювального ремонту (з урахуванням ПДВ 20%) - 245 639,95 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу та втрати товарної вартості - 111 469,87 грн.

ІV. Мотивувальна частина.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Аналіз наведених положень цивільного закону та загальні ознаки зобов`язань, зафіксовані в укладеному сторонами договорі добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Прямий захист» Оферта № 124, дають підстави вважати, що на умовах публічного договору приєднання між сторонами виникли правовідносини страхування, які врегульовані як ЦК України, так і спеціальним законом - Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (далі - Закон № 85/96-ВР).

Згідно з приписами пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України, пункту 3 частини 1 статті 20 Закону № 85/96-ВР при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у встановлений договором строк.

Стаття 25 Закону № 85/96-ВР визначає, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Отже за умовами укладеного сторонами договору страхування настання події страхового випадку, яким у розглядуваній справі є дорожньо-транспортна пригода, зумовлює обов`язок страховика провести огляд забезпеченого транспортного засобу, скласти кошторис вартості його відновлення (ремонтну калькуляцію), здійснити розрахунок страхового відшкодування та виплатити його в межах страхової суми.

Судом установлено, що на виконання умов договору страхування позивач провів огляд належного відповідачу транспортного засобу та склав акт його огляду, який відповідач підписав без жодних зауважень, тобто погодився із зафіксованими у даному акті пошкодженнями, які знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з розглядуваною ДТП.

В основу розрахунку страхового відшкодування позивачем покладено складену аварійним комісаром ремонтну калькуляцію та з урахуванням того, що виплата страхового відшкодування здійснювалась безпосередньо на рахунок відповідача,в розрахунку кошторису збитків був застосований коефіцієнт фізичного зносу в розмірі 50% від вартості оригінальних складових частин транспортного засобу.

Всупереч доводам відповідача визначення розміру страхового відшкодування на підставі кошторису збитків (ремонтної калькуляції) прямо передбачено умовами договору страхування, а відтак є необґрунтованими його ствердження про те, що оцінка збитків мала здійснюватись страховою компанією відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Такі умови договору страхування не суперечать Закону України «Про страхування», оскільки норми останнього не містять положень, які б зобов`язували страховика визначати розмір страхового відшкодування лише за результатами оцінки збитків, проведеної за процедурами цієї Методики.

Натомість положеннями статті 9 вищевказаного Закону передбачено, що розмір страхової суми, яка виплачується при настанні страхового випадку, визначається за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. При цьому страхова сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому, а страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Аналогічна норма міститься і в частині 3 статті 988 ЦК України, відповідно до якої страхова виплата за договором страхування не може перевищувати розміру реальних збитків.

Водночас тлумачення положень укладеного між сторонами договору страхування в їх системній сукупності з нормами Закону № 85/96-ВР, такими загальними засадами цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) та загальними умовами виконання зобов`язання (стаття 526 ЦК України),, дає підстави для висновку, що страховик зобов`язаний повідомити страхувальника про розмір належного йому страхового відшкодування, а належним виконанням страховиком зобов`язань за цим договором є виплата страхового відшкодування у розмірі, який погоджений зі страхувальником.

У протилежному випадку буде неможливою реалізація страхувальником права на оскарження розміру страхового відшкодування, в тому числі шляхом залучення експерта для проведення незалежної експертизи.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, проте доказів повідомлення страхувальника про розмір визначеного страховиком страхового відшкодування суду не надано.

Наведене означає, що відповідач, отримавши від позивача кошти в загальній сумі 79 004,88 грн., що складає подвійний розмір визначеного позивачем страхового відшкодування, вказану обставину не усвідомлював і не міг усвідомлювати з огляду на неповідомлення його про розмір страхового відшкодування.

Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення статті 1212 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже за змістом цієї норми зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 ЦК України).

За загальною умовою виконання зобов`язання, встановленою статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Отже, під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 10.09.2018 у справі № 638/11807/15-ц (касаційне провадження № 61-1215св17), від 12.09.2018 у справі № 154/948/16 (касаційне провадження № 61-4497ск18), від 12.12.2018 у справі № 205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133св18).

За обставинами справи установлено, що кошти в загальному розмірі 79 004,88 грн. були сплачені позивачем відповідачу на виконання умов договору страхування, що є достатньою та належною правовою підставою їх одержання відповідачем, а позбавлення відповідача права на оскарження розміру страхового відшкодування у встановленому договором порядку не свідчить про те, що він безпідставно збагатився за рахунок позивача.

Пунктом 20.2.9 договору страхування передбачений обов`язок страхувальника повернути страховику суму виплаченого страхового відшкодування як безпідставно набуте майно, якщо виявиться така обставина, що повністю або частково позбавляє страхувальника (вигодонабувача) права на отримання страхового відшкодування, а саме: випадки, що не є страховими; збитки, що не відшкодовуються страховиком; підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування; виплата страхового відшкодування була здійснена на рахунок інших осіб.

Повторна виплата страхового відшкодування не входить до переліку випадків щодо повернення суми страхового відшкодування як безпідставно набутого майна.

Зважаючи на викладене, суд визнає необґрунтованими та недоведеними вимоги первісного позову про стягненнябезпідставно набутих коштів в сумі 39 502,44 грн. та відмовляє у їх задоволенні.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову, суд виходить з положень укладеного сторонами договору страхування, яким передбачена можливість вирішення між сторонами суперечки щодо розміру страхового відшкодування шляхом проведення незалежної експертизи.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні визначає Закон «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ (далі - Закон № 2658-ІІІ).

Відповідно до статті 2 Закону № 2658-ІІІ оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами з оцінки майна, що не суперечать йому.

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 3 Закону № 2658-ІІІ).

Стаття 9 Закону № 2658-ІІІ визначає, що методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.

До таких нормативно-правових актіввідноситься, зокрема, Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 1074/8395 в редакції Наказу від 24.07.2009 № 1335/5/1159 (далі - Методика).

Вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин (пункт 1.3.).

Пункт 5.2 Методики визначає, що у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку.

Оскільки відповідач не погодився з розміром отриманого страхового відшкодування та самостійно залучив експерта для проведення незалежної експертизи, саме на нього як на замовника покладено обов`язок повідомити заінтересовану особу, якою в даному випадку є страхова компанія, про проведення експертом огляду транспортного засобу, оскільки його результати можуть вплинути на розмір страхового відшкодування.

Складений позивачем та підписаний відповідачем акт огляду транспортного засобу від 25.05.2018 також містить вказівку на обов`язок страхувальника повідомити страхову компанію про виявлені під час ремонту приховані дефекти (пошкодження) з метою складання додаткового акту (дефектної відомості) та на те, що в іншому випадку страхова компанія не проводить виплату відшкодування за приховані дефекти (пошкодження).

Присутність представника страхової компанії могла вплинути на результати проведення огляду, оскільки у складеному ФОП ОСОБА_4 протоколі технічного огляду колісного транспортного засобу під номерами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 19, 37 вказані пошкодження, які не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з розглядуваною дорожньо-транспортною пригодою. Про існування цих пошкоджень не зазначив і ОСОБА_1 , підписавши протокол огляду без будь-яких зауважень і заперечень.

Судом установлено, що до звернення позивача з вимогою про повернення безпідставно набутих коштів відповідач не повідомляв страхову компанію ні про незгоду з розміром одержаного ним страхового відшкодування, ні про самостійне залучення ним експерта для проведення незалежної експертизи на підтвердження повідомлення страхової компанії, ні про дату, час і місце проведення огляду застрахованого транспортного засобу, що свідчить про недотримання визначеного договором та нормативно-правовими актами механізму взаємодії страхувальника та страховика у зв`язку з суперечкою про розмір страхового відшкодування.

З урахуванням наведеного суд відкидає наданий відповідачем звіт про оцінку вартості збитку як недопустимий доказ.

Положення пункту 8.5.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів передбачають можливість корегування вартості ремонту за умови документального підтвердження відновлення транспортного засобу чи його складової частини на спеціалізованому для даної моделі колісного транспортного засобу підприємстві.

З пояснень відповідача вбачається, що забезпечений транспортний засіб він не ремонтував і відчужив його у пошкодженому стані, а тому документи на підтвердження здійснення ремонту транспортного засобу не складались і страховій компанії не надавались.

Отже на підставі оцінки наведених сторонами аргументів і наданих ними доказів суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «АРКС» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування також є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 10, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя:

Повне рішення складене 04.01.2022.