Справа № 758/5657/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

26 січня 2021 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Васильченка О. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Поляновській О. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 пред`явив у суді позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики.

Позов обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено ряд договорів позики, відповідно до яких позивач надав відповідачу грошові кошти в борг.

Так, 14.12.2017 року між сторонами було укладено:

договір позики на грошову суму 450342 рублі, що еквівалентно 182551 грн. 53 коп. зі строком повернення коштів 30.12.2017 року; у разі прострочення сплати грошових коштів позикодавцю позивальник сплачує на його користь 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів;

договір позики на грошову суму 1940000 рублів, що еквівалентно 786402 грн. 28 коп. зі строком повернення коштів 30.12.2017 року; у разі прострочення сплати грошових коштів позикодавцю позивальник сплачує на його користь 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів;

договір позики на грошову суму 450342 рублів, що еквівалентно 182551 грн. 53 коп. зі строком повернення коштів 30.12.2017 року; у разі прострочення сплати грошових коштів позикодавцю позивальник сплачує на його користь 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів;

договір позики на грошову суму 1940000 рублів, що еквівалентно 786402 грн. 28 коп. зі строком повернення коштів 30.12.2017 року; у разі прострочення сплати грошових коштів позикодавцю позивальник сплачує на його користь 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів;

Факт укладення вищевказаних договорів позики та передачі грошових коштів у зазначених розмірах від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підтверджуються відповідними борговими розписками, написаними відповідачем.

Відповідач належним чином умови договорів позики не виконав, грошові кошти у вищевказаний строк повністю не повернув, з підстав цього позивач звернувся до суду з цим позовом, з метою відновлення своїх порушений майнових прав.

Позивач у поданому позові просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у загальному розмірі 1552003 грн. 00 коп., пеню в розмірі 420335 грн. 06 коп., а також судові витрати у розмірі 8810 грн. 00 коп.

До початку судового засідання представник позивача подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував.

Відповідач в судові засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 26.01.2021 року постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Судом достовірно встановлено, що 14.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на грошову суму 450342 рублі зі строком повернення коштів позивачу до 30.12.2017 року. Факт укладення договору підтверджено відповідною борговою розпискою ОСОБА_2 про отримання грошових коштів від позивача. (а.с. 18-19)

З розписки також вбачається, що сторони погодили, що у разі прострочення сплати грошових коштів позикодавцю позивальник сплачує на його користь 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів.

Судом також встановлено, що 14.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на грошову суму 1940000 рублів зі строком повернення коштів позивачу до 30.12.2017 року. Факт укладення договору підтверджено відповідною борговою розпискою ОСОБА_2 про отримання грошових коштів від позивача. (а.с. 16-17)

З розписки також вбачається, що сторони погодили, що у разі прострочення сплати грошових коштів позикодавцю позивальник сплачує на його користь 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів.

Судом також встановлено, що 14.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на грошову суму 450342 рублі зі строком повернення коштів позивачу до 30.12.2017 року. Факт укладення договору підтверджено відповідною борговою розпискою ОСОБА_2 про отримання грошових коштів від позивача. (а.с. 20-21)

З розписки також вбачається, що сторони погодили, що у разі прострочення сплати грошових коштів позикодавцю позивальник сплачує на його користь 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів.

Судом також встановлено, що 14.12.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на грошову суму 1940000 рублів зі строком повернення коштів позивачу до 30.12.2017 року. Факт укладення договору підтверджено відповідною борговою розпискою ОСОБА_2 про отримання грошових коштів від позивача. (а.с. 22-23)

З розписки також вбачається, що сторони погодили, що у разі прострочення сплати грошових коштів позикодавцю позивальник сплачує на його користь 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів.

Таким чином, у загальному розмірі відповідачем було отримано у борг від позивача грошові кошти на суму 4 780 684 рублі зі строк повернення коштів до 30.12.2017 року.

Відповідач свої зобов`язання перед позивачем виконував не належним чином, адже порушив строки повернення грошових коштів. Разом з тим частково все ж здійснював погашення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2018 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 повернення грошових коштів в розмірі 185000 рублів. Факт отримання грошових коштів позивачем від відповідача у зазначеному розмірі підтверджено відповідною розпискою ОСОБА_1 (а.с. 24)

Крім того, як вбачається із заяви про перерахування грошових коштів від 22.02.2018 року за № 458008473 ОСОБА_2 повернув позивачеві грошові кошти у розмірі 266000 рублів. (а.с. 25)

Відповідно до заяви про перерахування грошових коштів від 04.04.2018 року за № 887630695 ОСОБА_2 повернув позивачеві грошові кошти у розмірі 140000 рублів. (а.с. 26)

Відповідно до заяви про перерахування грошових коштів від 13.04.2018 року за № 363124300 ОСОБА_2 повернув позивачеві грошові кошти у розмірі 46000 рублів. (а.с. 27)

Відповідно до заяви про перерахування грошових коштів від 27.04.2018 року за № 235022589 ОСОБА_2 повернув позивачеві грошові кошти у розмірі 500000 рублів. (а.с. 28)

Таким чином, в сукупності наданих суду доказів, встановлено, що ОСОБА_2 в рахунок погашення боргів за договорами позики сплатив на користь ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 1 137 000 рублів.

Причиною спору між сторонами стало неналежне відповідачем в добровільному порядку свого обов`язку з повернення грошових коштів отриманих на підставі договорів позики, що підтверджені відповідними розписками у визначений строк, а також стягнення з боржника суми пені та 3% річних.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Ст. 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом встановлено, що між сторонами виникли цивільні правовідносини на підставі договорів позики.

Ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, факт передачі грошових коштів від позивача та відповідача підтверджено відповідними розписками на загальну суму 4 780 684 рублі.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачем не було до суду подано жодного доказу, який би спростував обставини позову та факту наявності боргу.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості у гривневому еквіваленті до рублів, а також грошові суми в рахунок погашення заборгованості внесені відповідачем на користь позивача також переведені позивачем у еквівалент до гривні.

Разом з тим, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

До такого висновку прийшла Велика палата Верховного суду у справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року.

Відтак, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу знайшли своє підтвердження матеріалами справи та підлягають задоволенню, однак суд не вбачає правових підстав для визначення еквіваленту суми заборгованості до гривні. Атому з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 3 643 684 рублі.

Окрім суми осново боргу позивачем також ставиться питання про стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищевказаною постановою Верховний суд також зауважив, що при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Тому при здійсненні обрахунку 3% річних суд також виходить із суми боргу визначеної у валюті договору, тобто у рублях.

За період прострочення 31.12.2017 - 01.02.2018 сума боргу складає 4 780 684 рублі, кількість днів прострочення - 33; сума 3% річних - 12966 рублі 79 копійки.

За період прострочення 02.02.2018 - 22.02.2018 сума боргу складає 4 595 684 рублі, кількість днів прострочення - 21; сума 3% річних - 7932 рублі 28 копійок.

За період прострочення 23.02.2018 - 03.04.2018 сума боргу складає 4 329 684 рублі, кількість днів прострочення - 40; сума 3% річних - 14234 рублі 58 копійок.

За період прострочення 04.04.2018 - 12.04.2018 сума боргу складає 4 189 684 рублі, кількість днів прострочення - 9; сума 3% річних - 3099 рублів 22 копійки.

За період прострочення 13.04.2018 - 26.04.2018 сума боргу складає 4 143 684 рублі, кількість днів прострочення - 14; сума 3% річних - 4768 рублів 07 копійок.

За період прострочення 27.04.2018 - 14.09.2018 сума боргу складає 3 643 684 рублі, кількість днів прострочення - 141; сума 3% річних - 42226 рублів 80 копійок.

Таким чином, загальна сума 3% річних за всі періоди прострочення складає 85227 рублів 74 копійки.

Відтак, суд вбачає доведеною вимогу позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період прострочення погашення суми заборгованості, а тому з відповідача підлягає стягненню 3 % річних у загальному розмірі 85227 рублів 74 копійки.

Окрім суми осново боргу та 3% річних, позивач просив суд стягнути також з відповідача на його користь пеню у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочення до моменту повернення повного суми грошових коштів, що передбачена договором позики.

Пунктом 3 частини першої статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки у вигляді сплати неустойки.

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від тривалості правопорушення.

Позивач просить суд стягнути з відповідача суму пені із розрахунку 0,1% від суми прострочення.

Суд вбачає правові підстави для задоволенні позовних вимог в цій частині, однак у валюті договору позики, тобто рублях.

За період прострочення 31.12.2017 - 01.02.2018 сума боргу складає 4 780 684 рублі, кількість днів прострочення - 33; сума пені - 157762 рублі 57 копійок.

За період прострочення 02.02.2018 - 22.02.2018 сума боргу складає 4 595 684 рублі, кількість днів прострочення - 21; сума пені - 96509 рублів 36 копійок.

За період прострочення 23.02.2018 - 03.04.2018 сума боргу складає 4 329 684 рублі, кількість днів прострочення - 40; сума пені - 173 187 рублів 36 копійок.

За період прострочення 04.04.2018 - 12.04.2018 сума боргу складає 4 189 684 рублі, кількість днів прострочення - 9; сума пені - 37 707 рублів 16 копійок.

За період прострочення 13.04.2018 - 26.04.2018 сума боргу складає 4 143 684 рублі, кількість днів прострочення - 14; сума пені - 58011 рублів 58 копійок.

За період прострочення 27.04.2018 - 14.09.2018 сума боргу складає 3 643 684 рублі, кількість днів прострочення - 141; сума пені - 513759 рублів 44 копійок.

Таким чином, загальна сума 3% річних за всі періоди прострочення складає 1 036 937 рублів 47 копійок.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів судовий збір в розмірі 8810 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 13, 14, 82, 223, 259, 263-265, 268, 280, 352, 354, а також п.п. 9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Кировським РУ ВД м. Уфа, Республіка Башкортостан, Росія) суму основного боргу за договорами позики від 14.12.2017 року у розмірі 3 643 684 рублів, 3% річних - 85227 рублів 74 копійки, пеню - 1 036 937 рублів 47 копійок, що разом складає 4 765 849 рублів 21 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Кировським РУ ВД м. Уфа, Республіка Башкортостан, Росія) судовий збір у розмірі 8810 грн. 00 коп.

У задоволенні решти вимог -відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Васильченко