Дата документу 04.03.2021
Справа № 334/395/21
Провадження № 2/334/1551/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року місто Запоріжжя

Ленінський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді Коломаренко К.А.

за участі секретаря судового засідання Фарзаєвої К.А.

представника позивача адвоката Мартиненко А.В.

представника відповідача Діденко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 12.10.2016 працював на посаді газорізальника на ПрАТ «ЗМК Укрсталь». Відповідач, в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, щомісячно не виплачував заробітну плату в повному обсязі , в зв`язку з чим станом на 17.12.2020 утворилась заборгованість по заробітній платі в сумі 43 259,95 грн. 17.12.2020 позивача було звільнено з роботи на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Всі розрахунки в день звільнення проведені з ним не були. Зазначає, що на день звільнення відповідач нарахував та не виплатив йому заробітну платув сумі 43 259,95 грн. Вважає, що дії відповідача щодо невиплати заробітної плати в день звільнення, породжують обов`язок сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. На день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку склала 9 289,00 грн.

За наведених підстав просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04.03.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначає, що відповідачем в погашення заборгованості по заробітній платі виплачено позивачу 15.01.2021 3 393,52 грн., 16.02.2021 2 833,13 грн., 24.02.2021 10 930,84 грн., 25.02.2021 3 496, 23 грн., а всього сплачено 20 653,72 грн. Станом на 04.03.2021 заборгованість по заробітній платі перед позивачем становить 22 606,23, а тому просить відмовити в задоволенні позову в частині фактично сплаченої заборгованості в сумі 20 653,72 грн.

У судовому засіданні представником позивача подано уточнену позовну заяву позивача, в якій з урахуванням сплаченої відповідачем заборгованості по заробітній платі, позивач просить стягнути несплачену суму заборгованості, а також середній заробіток за період затримки розрахунку з 18.12.2020 по 03.03.2020 в сумі 22 293,60 грн. В судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 22 606, 23 грн., середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 18 грудня 2020 року по 03 березня 2021 року в розмірі 22 293, 60 грн., судові витрати.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя», уповноважений, зокрема, на визнання позову, в судовому засіданні уточнені позовні вимоги про стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі в сумі 22 606, 23 грн., середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні за період з 18 грудня 2020 року по 03 березня 2021 року в розмірі 22 293, 60 грн., визнав в повному обсязі.

Суд, з`ясувавши всі обставини справив межах заявлених позовних вимог, заслухавши представників сторін, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозвязку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується

Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Як видно, за положеннями ст.117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обовязок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобовязаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 ЦК України обовязок доведення її відсутності лежить на власникові.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за нормами статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 КзпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного суду України від 14 грудня 2016 року по справі №6-788цс16.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 81 ЦПК України у справах щодо застосування керівником або роботодавцем чи створення ним загрози застосування негативних заходів впливу до позивача (звільнення, примушування до звільнення, притягнення до дисциплінарної відповідальності, переведення, атестація, зміна умов праці, відмова в призначенні на вищу посаду, скорочення заробітної плати тощо) у зв`язку з повідомленням ним або членом його сім`ї про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою обов`язок доказування правомірності прийнятих при цьому рішень, вчинених дій покладається на відповідача.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Приватним акціонерним товариством «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя», на посаді газорізальника та був звільнений згідно наказу № 56-ЗВ від 17 грудня 2020 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 5).

В день звільнення ОСОБА_1 не була проведена виплата всіх сум, що належать йому від Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» при звільненні.

Судом також встановлено та доведено матеріалами справи, що остаточний розрахунок з позивачем станом на момент звернення до суду проведений не був.

Згідно довідки Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» від 03.03.2021 без номеру, виданої за підписом головного бухгалтера підприємства, в погашення заборгованості по заробітній платі виплачено позивачу 15.01.2021 3 393,52 грн., 16.02.2021 2 833,13 грн., 24.02.2021 10 930,84 грн., 25.02.2021 3 496, 23 грн., а всього сплачено 20 653,72 грн., заборгованість підприємства перед ОСОБА_1 складає 22 606 грн. 23 коп. (а.с.20).

За такого, вимоги в частині заявленого позову про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, яка складає 22 606,23 грн. підлягає до задоволення.

Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за затримку розрахунку, суд враховує ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та абз. 1, 3 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), відносно того, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно розрахункових листів, виданих Приватним акціонерним товариством «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні повні два календарні місяці роботи, а саме жовтень-листопад 2020 року складала 464,45 грн. (а.с. 6)

Період, за який необхідно провести розрахунок з урахуванням уточнених позовних вимог становить з 18 грудня 2020 року (наступний день після звільнення) по 03 березня 2021 року (день до ухвалення рішення суду).

Проведення розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з робочих, а не календарних днів, відповідає правовій позиції, викладеній в постанові від 21 січня 2015 року №6-195цс14 Верховного Суду України.

Середній заробіток за час розрахунку при звільненні підлягає розрахунку за період з 18 грудня 2020 року по 03 березня 2021 року, кількість робочих днів у даний період складає 48 днів.

Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 грудня 2020 року (наступний день після звільнення) по 03 березня 2021 року (день до ухвалення рішення суду) становить 22 293,60 грн. (465,45 х 48).

Згідно роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести у рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині. Отже, нарахування податків та платежів до компетенції суду не належить, дані відрахування проводяться підприємством при виплаті присудженої судом суми.

Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 18 грудня 2020 року по 03 березня 2021 року в розмірі 22 293,60 грн. підлягають задоволенню.

Загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 44 899,83 грн. (нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 22 606,23 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 22 293,60 грн.).

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-У1 (далі - Закон) визначено, що судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Судовий збір справляється, зокрема, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством (ч. 1 ст. 3 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, з урахуванням приписів п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та предмету заявлених позовних вимог, було сплачено судовий збір при поданні позовної заяви, у зв`язку з чим, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має стягнути ці витрати з відповідача на користь позивача залежно від розміру задоволених позовних вимог

Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, за розгляд справи з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Згідно із ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. У зв`язку з цим, рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» (69008, м. Запоріжжя, Заводський район, ідентифікаційний код юридичної особи 05402588) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі в сумі 22 606, 23 грн. (двадцять дві тисячі шістсот шість гривень 23 копійки) (сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів), середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 18 грудня 2020 року по 03 березня 2021 року в розмірі 22 293, 60 грн. (двадцять дві двісті дев`яносто три гривні 60 копійок) ( сума вказана без утримання податків й інших обов`язкових платежів).

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» (69008, м. Запоріжжя, Заводський район, ідентифікаційний код юридичної особи 05402588) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя