Провадження №2/523/2023/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"11" березня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

за участю секретаря Кащавцевої А.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

У грудні 2020року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належить кв. АДРЕСА_1 .

В квартирі, разом з нею проживають її діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також разом з нею зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_3 відповідач по справі.

Внаслідок протиправної поведінки ОСОБА_3 , який систематично порушує правила співжиття, вона та її діти не можуть вільно користуватися житлом, що робить неможливим їх спільне проживання у квартирі. На теперішній час вона з дітьми виїхала з квартири та вимушена проживати у реабілітаційному центрі.

На підставі вказаного позивач просить задовольнити її позовні вимоги.

Від відповідача до суду не надходило відзив та/або пояснень на пред`явлені позовні вимоги.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді від 07.12.2020р. було відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 18.02.2021р. було закрито підготовче провадження з призначенням розгляду справи за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, просять задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи був повідомлений під час перебування в залі судових засідань 18.02.2021р., втім в присутності помічника судді, відмовився від підписання довідкового листа про призначення розгляду справи за участю сторін.

За письмовою згодою представника позивача, за відсутності відзиву на позовну заяву, в зв`язку з неповажною неявкою відповідача, сповіщеного належним чином про час та місце розгляду справи, справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування є власником кв. АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у спірній квартирі, як член сім`ї власника. Також в квартирі проживають, проте не зареєстровані діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З 16 листопада 2002року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2020р. (справа №523/7655/20), яке не набрало законної сили.

Позивач стверджує, що відповідач здійснює перешкоди у користуванні належною спірною квартирою їй та членам її сім`ї. Внаслідок протиправної поведінки вона разом з дітьми була вимушена виїхати з квартири.

У добровільному порядку ОСОБА_3 виселитися зі спірного житлового приміщення не бажає. Чинить перешкоди для проживання позивача.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності, як суб`єктивне цивільне право, містить у своєму складі: правомочність на власні дії; правомочність вимоги від інших; та правомочність захисту.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка характеризується як:

- пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути ніякої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом;

- виключне панування особи над річчю, тобто таке панування, що унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій;

- абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності по відношенню до неї.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним. Цей принцип означає, що застосовні положення національного законодавства є достатньо доступними, чіткими та передбачуваними у їх застосуванні (BUDCHENKO v. UKRAINE, № 38677/06, § 40, ЄСПЛ, від 24 квітня 2014 року).

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно частини третьої статті 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України. Тлумачення частини третьої статті 16 ЦК України свідчить, що, за загальним правилом, при наявності порушення цивільного права або інтересу не допускається відмова в їх захисті. Винятком, який дозволяє відмовити в захисті цивільного права або інтересу, є недотримання частин другої - п`ятої статті 13 ЦК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

У статті 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 116 ЖК Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про виселення на підставі статті 116 ЖК Української РСР осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Так, із матеріалів справи вбачається, що згідно постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 24.03.2020р. (справа №523/1927/20) було встановлено, наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, а саме що він 26.01.2020р. знаходячись за місцем мешкання вчинив сварку в ході якої висловлювався на адресу своєї жінки ОСОБА_2 грубою нецензурною лайкою, погрожував, чим винив домашнє насильство, однак у зв`язку з малозначністю правопорушення до останнього застосовано усне зауваження.

Також постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 11.09.2020р. (справа №523/13641/20), яке набрало законної сили, ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,0грн. При цьому судом встановлено, що ОСОБА_3 змінив замки до вхідних дверей квартири та його діти не змогли потрапити до дому, чим було вчинено економічне насилля.

Згідно довідки Громадського руху «Віра, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 » від 27.10.2020р. позивач та її п`ятеро дітей з 27.01.2020р. проживають в реабілітаційному центрі «Софія», як особи, які постраждали від домашнього насильства.

В зв`язку з систематичним домашнім насильством з боку ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 , остання була вимушена звертатися до Обласного центру медико-соціальної реабілітації жертв насильства в сім`ї, що підтверджується листом зазначеного центру від 30.01.2020р.

Наявні у справі докази в їх сукупності поряд з нормами права, які регулюють спірні відносини, вказують на те, що відповідач ОСОБА_3 систематично вчиняє домашнє насильство стосовно позивача, влаштовує сварки, бійки, поводить себе неадекватно не зважаючи на перебування в житлі дітей, ОСОБА_2 скаржиться на сексуальне домагання ОСОБА_3 відносно старшої та молодшої дочок, відповідач змінив замки в квартирі та перешкоджає проживати позивачу, яка є власником та їх дітям. Відтак, проживати разом з ним в одному житлі родина не може.

На переконання суду, зазначеними вище доказами позивачем доведено систематичне порушення відповідачем правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі та доведено, що попередні заходи запобігання, зокрема вжиті заходи попередження правоохоронними органами виявились безрезультатними.

Таким чином порушене право ОСОБА_2 підлягає захисту, шляхом про усунення перешкод ОСОБА_2 у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

VІ. Судові витрати.

Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує з ОСОБА_3 на користь позивача понесені нею судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 840,80грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268,279, 280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення задовольнити.

Усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 840,80грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 11 березня 2021р.

Суддя