Справа № 405/6268/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2021 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 7/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовує тим, що 24.05.2005 року рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору, за участю третейського судді Ярошенка В.І., визнано договір купівлі-продажу від 20.05.2005 року 7/50 частин будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_3 та нею дійсним і визнано право власності на 7/50 частин будинку АДРЕСА_2 за нею. 06.06.2005 року ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» проведено реєстрацію права власності будинку за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису: 2443 в книзі: 9, реєстраційний номер: 10797580.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як їй стало відомо спадкоємицею після її смерті є - ОСОБА_2 , яка відповідно є відповідачем по справі.

Маючи намір подарувати вказаний будинок сину, вона звернулась до державного нотаріуса Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 з питанням, щодо порядку оформлення договору дарування. Оглянувши подані нею документи, нотаріус пояснила, що рішення Третейського суду від 24.05.2005 року, яке зареєстровано ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 06.06.2005 року з порушенням вимог ч.3 ст. 55 Закону України «Про третейські суди», без виконавчого документа, виданого компетентним судом, на підставі чого, зазначене рішення третейського суду відповідно до вимог ч.3 ст.47 Закону України «Про нотаріат» не може бути прийнято нотаріусом в якості правовстановлюючого документу для посвідчення цивільно-правової угоди про відчуження нерухомого майна, а тому посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просила задовольнити позов.

Ухвалою суду від 15.10.2020 року позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано докази.

Ухвалою суду від 03.02.2021 року підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не сповістила, відзиву на позов не надавала.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

На підставі ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно вимог ч. 2 ст. 41 Конституції України, ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частин 1-3 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Як зазначено у частині 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами 1-2 ст. 325 Цивільного кодексу України встановлено, ще суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм. належати.

Судом встановлено, що 24.05.2005 року рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору, за участю третейського судді Ярошенка В.І., визнано договір купівлі-продажу від 20.05.2005 року 7/50 частин будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 дійсним.

Визнано право власності на 7/50 частин будинку АДРЕСА_2 ) за ОСОБА_1 .

06.06.2005 року Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» проведено реєстрацію права власності будинку за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису: 2443 в книзі: 9, реєстраційний номер: 10797580.

Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , як зазначає позивач спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі.

За правилами статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Реалізуючи свої права власника, позивач звернулась до нотаріальної контори для вирішення питання переоформлення належного їй будинку.

Як вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії Кропивницької міської нотаріальної контори № 2397/02-31 від 29.09.2019 року, ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як нею в якості правовстановлюючого документа надано рішення третейського суду від 24.05.2005 року.

Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України «Про третейські суди», сторони які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань та застережень.

У випадку державної реєстрації прав власності на нерухоме майно на підставі рішення третейського суду, таке рішення третейського суду не може бути виконане лише сторонами спору, а потребувало здійснення певних дій органу державної реєстрації права.

Відповідно до ч.3 ст. 55 Закону України «Про третейські суди», яка діяла станом на 07.07.2005 року, виконання рішень третейського суду, якщо воно потребувало вчинення дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування та їх службовими особами, здійснювалось за умови видачі компетентним судом виконавчого документа.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно з п. VII ст. 55 Закону України « Про Третейські суди» зі змінами та доповненнями, внесеними ЦПК України від 18.03.2004 року Закону України від 15.03.2005 року № 3541 - IV від 05.03.2009 року № 1076 - VI, Податковим кодексом України від 02.12.2010 року, № 2755 - VI, Законами України від 03.02.2011 року № 2983 - VI від 07.04.2011 року № 3205 - VI, рішення Третейського суду підлягає негайному виконанню та державній реєстрації.

Згідно ст. 56 ч.1 цього ж Закону протягом трьох років може бути виданий виконавчий документ з дня прийняття рішення третейським судом. Цей документ видається компетентним судом, а п.3 ч.2 вказаної вище статті визначає, що компетентний суд відмовляє в задоволенні заяви про видачу виконавчого документу в разі пропущення строку для звернення за видачею виконавчого документу.

Позивачем пропущено строк для отримання виконавчого листа на підставі рішення Третейського суду від 24.05.2005 року, при цьому, її право власності та законність набуття нерухомого майна не оспорюється, вимоги позивача не порушують права будь-яких інших осіб, а тому суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 .

Стаття 392 цього ж Кодексу передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 7/50 часток житлового будинку АДРЕСА_1 .

Судові витрати по справі вважати фактично понесеними.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (ІПН НОМЕР_1 ), зареєстрована АДРЕСА_3 .

Відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прож. АДРЕСА_4 .

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко