БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/190/21
Справа № 356/134/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.12.2021 року Березанський міський суд Київської області в складі:

Головуючого судді Лялик Р. М.

При секретарі Брунько А.В.

З участю позивача ОСОБА_1

Представника позивача ОСОБА_2 .

Відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документа,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про встановлення факту належності особі правовстановлюючого документа.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на будівлі № 872 від 31.03.1960 року її прадіду, ОСОБА_4 на праві власності належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Згідно з рішенням народного суду Березанського району Київської області від 20.06.1962 року після розлучення право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами перейшло до її прабаби ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Отже, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, що складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишила заповіт, за яким всім своїм майном розпорядилася на користь позивачки. З приводу оформлення своїх спадкових прав ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори, проте, після ознайомлення з наданими нею документами державним нотаріусом було відмовлено в оформленні її спадкових прав через відмінність в написанні імені покійної прабабусі в рішенні народного суду Березанського району Київської області від 20.06.1962 року («ОСОБА_5») та її свідоцтві про смерть від 21.09.2012 року (« ОСОБА_5 »). При цьому нотаріусом було роз`яснено судовий порядок захисту прав. ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_5 , є пенсіонером, а, отже, згідно зі ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_5 , відтак, ОСОБА_3 залучена до участі у справі як відповідач. Отже, ОСОБА_1 просить суд встановити факт належності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 рішення народного суду Березанського району Київської області від 20.06.1962 року, яким за ОСОБА_5 визнано право власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала та пояснила суду, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 її батьки. Будинок по АДРЕСА_1 будували її батьки. Її мама проживала за вищевказаною адресою та маму називали ОСОБА_5 , ОСОБА_5 ніколи не називали.

За клопотанням представника позивача в судовому засіданні були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_5 її сваха, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до смерті проживала по АДРЕСА_1 . ОСОБА_5 її ніколи не називали. Також повідомила, що ОСОБА_5 була розлучена.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що позивачка по справі ОСОБА_1 є її дочкою, відповідачка ОСОБА_3 - це її мати. ОСОБА_5 її бабуся, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 ОСОБА_5 ніколи не називали.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, відповідачку, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог та заперечень, прийшов до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У пункті 1постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного берігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

В силу приписів п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 вересня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації смертей 21 вересня 2012 року було зроблено відповідний актовий запис за № 153 (а.с. 17).

Як вбачається зі свідоцтва на право власності на будівлі № 872 від 31 березня 1960 року, домоволодіння в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 , свідоцтво видане на підставі Рішення Виконкому Березанської селищної ради депутатів трудящих від 19.03.1960 року та у зв`язку з переіменуванням с. Березані в селище міського типу (а.с. 11).

Відповідно до виписки з рішення народного суду Березанського району Київської області від 20 червня 1962 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розділ майна, позовні вимоги позивача задоволено частково. Визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 по Ѕ за кожним, вартість 1770 крб. Виділено в конкретне користування ОСОБА_4 кухню, розміром 8,8 м?, кладову, розміром 2,7 м?, коридор розміром 2,10 м?, половину веранди, половину сараю, а все інше майно залишити за відповідачкою ОСОБА_12 (а.с. 12).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , повторно виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 16.12.2011 року (а.с. 18).

Згідно з копією рішення виконавчого комітету Березанської міської ради народних депутатів Київської області № 18 від 11 лютого 1997 року передано безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку у АДРЕСА_1 , загальною площею 0,15 га; в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,10 га; для особистого підсобного господарства 0,05 га (а.с. 15).

Матеріали справи містять довідку за вих. № 88 від 18.05.2011 року, видану ОСОБА_5 про те, що за матеріалами КП КОР «Переяслав-Хмельницьке БТІ» нерухомого майна на території м. Березань Київської області за нею зареєстровано Ѕ частки домоволодіння по АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 12 червня 1971 року, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 12 червня 1971 року уклали шлюб, про що 12 червня 1971 року Березанською сільською радою Баришівського району Київської області було зроблено актовий запис за № 48, прізвище дружини після реєстрації шлюбу: ОСОБА_15 (а.с. 8).

ОСОБА_14 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що в Книзі реєстрації народжень 31 травня 1950 року було зроблено відповідний актовий запис за № 46, батьки: батько: ОСОБА_4 , мати: ОСОБА_16 , що вбачається з виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області 09 грудня 2011 року (а.с. 9) та з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 7 від 08.12.2021 року (а.с. 132-133).

Судом досліджено копію спадкової справи № 20/2013, заведеної 09.02.2013 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , надану завідувачем Березанської міської державної нотаріальної контори на запит суду.

Так, 23.02.2004 року ОСОБА_5 склала заповіт, р. № 465, зробивши особисте розпорядження щодо всього свого майна на випадок смерті, спадкоємцем за яким визначила ОСОБА_1 (позивачку) (а.с. 73).

ОСОБА_1 09.02.2013 року в порядку і строки, визначені законом, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 9а.с. 68).

ОСОБА_3 , яка згідно зі ст. 1241 ЦК України, як непрацездатна, має право на обов`язкову частку у спадковому майні, 09.02.2013 року звернулася до Березанської міської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від одержання обов`язкової частки у спадщині після смерті своєї матері ОСОБА_5 (а.с. 68).

Як стверджує позивачка, з приводу оформлення своїх спадкових прав вона звернулася до нотаріальної контори, проте, після ознайомлення з наданими нею документами державним нотаріусом було відмовлено в оформленні її спадкових прав через відмінність в написанні імені покійної прабабусі в рішенні народного суду Березанського району Київської області від 20.06.1962 року («ОСОБА_5») та її свідоцтві про смерть від 21.09.2012 року (« ОСОБА_5 »).

Встановлення судом факту належності правовстановлюючого документа необхідне позивачці для прийняття спадщини після покійної ОСОБА_5 , захистити свої майнові права в інший спосіб вона позбавлена можливості.

Дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту належності правовстановлюючого документу є обґрунтованим та доведеним відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України належними, допустимими та достатніми доказами.

З огляду на викладене, позовні вимоги слід задовольнити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 1216, 1217, 1233, 1241, ЦК України, ст. 4-5, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 315, 352, 354-355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов.

Встановити факт належності ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , рішення народного суду Березанського району Київської області від 20 червня 1962 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Р. М. Лялик