Справа № 360/1212/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2021 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючого судді - Унятицького Д.Є.

за участю секретаря - Щербакової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікуща Галина Дмитрівна, про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04 лютого 2015 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою для його обслуговування площею 0,1276 га, кадастровий номер :01:008:0001. Він з матір`ю ОСОБА_3 проживали та були зареєстровані у вказаному будинку. Оскільки будинок наданий їх сім`ї з п`яти осіб у 1986 році, в зв`язку з аварією на ЧАЕС, то мати завжди визнавала його право на вказаний будинок. Відповідно до постанови Ради Міністрів Української РСР №149 "Про передачу громадянам, які переселені з територій, що зазнали радіоактивного забруднення в результаті аварії на Чорнобильській АЕС, жилих будинків в особисту власність", актом №18 від 04 травня 1991 року житловий будинок АДРЕСА_1 був безкоштовно переданий в особисту власність його батьку ОСОБА_4 . На час підписання акту про передачу житлового будинку у власність ОСОБА_4 (14 травня 1991 року) в будинку крім ОСОБА_4 були прописані та проживали члени його сім`ї: він (позивач ОСОБА_1 ) та ОСОБА_3 . Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 вважав, що успадкував частку у житловому будинку, оскільки прийняв спадщину фактичним вступом в управління та володіння, протягом шести місяців з моменту його смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок, а на підставі рішення Здвижівської сільської ради від 08 травня 2007 року державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1276 га, кадастровий номер :01:008:0001 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Право власності на будинок та земельну ділянку ОСОБА_3 оформила без його відома, хоча завжди визнавала його права на вказаний будинок, в зв`язку з цим він здійснив до нього добудови. Дізнавшись у 2017 року про укладені договори дарування він звернувся до суду з позовом про визнання договорів дарування будинку, земельної ділянки, свідоцтва про право на спадщину за законом недійсними, визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним, визнання будинковолодіння майном колгоспного двору та визначення частки в майні колгоспного двору. 06 вересня 2018 року Бородянський районний суд виніс рішення про часткове задоволення позову. Не погоджуючись з рішенням суду він, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подали на нього (рішення) апеляційні скарги. 30 січня 2019 року Київський апеляційний суд закрив провадження в цій справі, оскільки він відмовився від позову, так як 29 січня 2019 року дійшов згоди з ОСОБА_2 щодо позасудового врегулювання спору, шляхом укладення договору про наміри за яким вони дійшли згоди про виконання в майбутньому умов договору та мирному врегулюванню конфліктної ситуації. Так за умовами договору ОСОБА_2 виявив бажання подарувати йому 1/3 частку спірного житлового будинку та земельної ділянки, а він відмовиться від своїх позовних вимог. При цьому ОСОБА_2 визнає його майнові права на 1/3 частку житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та з добудовами, здійсненими до будинку та 1/3 частку земельної ділянки, розташованої під вказаним будинком та відповідними спорудами. Для забезпечення умов договору про наміри вони з ОСОБА_2 дійшли згоди, що основний договір дарування буде укладений після закриття судового провадження з підстав його (позивача) відмови від позову. Однак після того, як провадження у справі було закрито у зв`язку з його відмовою від позову та знято арешт із спірного майна ОСОБА_2 відмовився від укладення основних договорів дарування часток у спірному майні. На час укладення спірних договорів дарування до частини спірного будинку, яка фактично знаходиться в його користуванні він добудував кухню, ванну кімнату, кімнату та добудови до погреба гаража, які станом на 04 лютого 2015 року в експлуатацію не введені, не зареєстровані, але збільшили розмір загальної і житлової площі спірного будинку. Відповідно до пункту 11 договору дарування житлового будинку ОСОБА_3 стверджувала, що самочинного будівництва та самовільних переобладнань немає, внаслідок дарування не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб. Відповідно до п.12 вказаного договору ОСОБА_2 оглянув предмет договору самочинного будівництва та самовільного переобладнання немає. Тому оскільки між сторонами договору не було визначено належний предмет договору, не враховано те, що укладення такого договору порушує його права на добудову просив визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки від 04 лютого 2015 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , визнати за ним право власності на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1 та 1/3 частку земельної ділянки за вказаною адресою, площею 0,1276 га, кадастровий номер :01:008:0001.

Рішенням Бородянського районного суду від 18 листопада 2019 року в цій справі провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Пікуща Г.Д. про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки закрите. В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Пікуща Г.Д. про визнання договорів дарування недійсними відмовлено (т.1 а.с.182-185).

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2020 року рішення Бородянського районного суду від 18 листопада 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів дарування залишене без змін. А оскільки в даній справі позивачем заявлені вимоги про визнання за ним права власності на 1/3 частину будинку і земельної ділянки, які в іншій справі не заявлялися, та наведене інше обґрунтування вимог, а саме з підстав порушення його прав як власника проведених добудов у будинку, то рішення суду в частині закриття провадження у справі скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд.

Таким чином предметом позову після рішення суду та перегляду цього рішення в апеляційному порядку являється захист права власності позивача як власника проведених добудов у будинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 позов підтримали, викладене підтвердили.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Третя особа - приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікуща Г.Д. в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу без її участі.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що за договорами дарування від 04 лютого 2015 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку для його обслуговування площею 0,1276 га по АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями договорів дарування (т.1 а.с.113, 131).

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Бородянського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Здвижівської сільської ради про визнання договорів дарування будинку, земельної ділянки, свідоцтва про право на спадщину за законом, державного акту на право власності на земельну ділянку недійсними, визнання будинковолодіння майном колгоспного двору та визначення частки в цьому майні.

Рішенням Бородянського районного суду від 06 вересня 2018 року вказаний позов задоволений частково: визнане недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_3 в частині спадкування Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ; визнане неправомірним та скасоване рішення дванадцятої сесії п`ятого скликання Здвижівської сільської ради Бородянського району Київської області від 08 травня 2007 року в частині передачі у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1276 га в АДРЕСА_1 ; визнані недійсними: державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1276 га, кадастровий номер :01:008:0001 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 ; договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 04 лютого 2015 року в частині безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 Ѕ частини жилого будинку з надвірними будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 та договір дарування, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 04 лютого 2015 року щодо передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки за вказаною адресою, площею 0,1276 га, кадастровий номер :01:008:0001, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с.166-172)

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2019 року прийнята відмова ОСОБА_1 від позову, визнано нечинним рішення Бородянського районного суду від 06 вересня 2018 року, провадження у справі за позовом ОСОБА_1 закрите (т.1 а.с.173-178).

Рішенням Бородянського районного суду від 18 листопада 2019 року в цій справі в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Пікуща Г.Д. про визнання договорів дарування недійсними відмовлено (т.1 а.с.182-185). Рішення в цій частині набрало законної сили.

Таким чином відповідач залишається власником житлового будинку та земельної ділянки для його обслуговування площею 0,1276 га по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 04 лютого 2015 року укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статтей 15, 16 ЦК України визначено право кожної людини на захист свого цивільного права у разі порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином порушення, невизнання або оспорювання, суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним (ч.2 ст. 16 ЦК України). За змістом ч.2 та ч.3 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частини другої п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Таким чином, оскільки позивач не був власником земельної ділянки, ним не надано належних та допустимих доказів, що підтверджують факт будівництва добудов до житлового будинку та надвірних будівель за наявності необхідного для цього дозволу, і він не являвся власником або співвласником цього житлового будинку, то підстав для задоволення позову не вбачається.

Керуючись ст.259-260 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Бородянського районного нотаріального округу Київської області Пікуща Галина Дмитрівна, про визнання права власності на частину житлового будинку та земельної ділянки відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду через Бородянський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 05 березня 2021 року.

Головуючий-суддяД.Унятицький