Справа №461/4601/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2021 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді Волоско І.Р.

секретар судового засідання Береза П.Р.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод в користуванні спільним майном, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою. В обгрунтування позову позивач покликається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Прохід до квартир здійснюється через балкон загального користування, який слугує допоміжним приміщенням будинку. Однак позивач вказує, що мешканка кв. АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 самовільно, без дозвільних документів, приєднала частину балкону до власної квартири. Окрім того зазначає, що в будинку передбачено туалет для потреб усіх мешканців будинку (загального користування), доступ до якої теж відсутній, оскільки власниця квартири АДРЕСА_2 замурувала загальнодоступний прохід до нього. Більше того, відповідач самовільно приєднала туалет до своєї квартири, шляхом руйнації несучої стіни, чим зіпсувала несучу конструкцію будинку. Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку. Відтак, вважає, що відповідач самовільно з порушенням вимог законодавства привласнила допоміжні приміщення в будинку, оскільки зазначене майно за законом є спільним (неподільним) майном багатоквартирного будинку і не підлягає відчуженню.

Ухвалою Галицького районного суду від 01 липня 2021 рокувідкрито провадження у цивільній справі. Вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові.

Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечили та зазначили, що відповідач нікому не перешкоджає користуватись спільним майном.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (а.с.11-13).

Як вбачається з поверхових планів будинку АДРЕСА_2 , а саме плану третього поверху, на якому розташовані квартири позивача та відповідача, прохід до квартир здійснюється через балкон загального користування (а.с.10).

Позивач зазначає, що мешканка кв. АДРЕСА_2 ОСОБА_3 самовільно без дозвільних документів приєднала частину балкону до власної квартири, а також замурувала загальнодоступний прохід до спільного туалету і самовільно приєднала його до своєї квартири шляхом руйнації несучої стіни, чим зіпсувала несучу конструкцію будинку.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено і в статті 41 Конституції України, в якій гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Непорушність права власності закріплено і в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Так, згідно з п. 2 ст. 1 ЗУ "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", допоміжні приміщення багатоквартирного будинку як приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

У п. 1.1 Рішення Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02.03.2004 роз`яснено, що допоміжні приміщення передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків.

Частиною 2 ст. 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, ч. 2 ст. 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на встановлення порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї.

За положеннями ч. 1 ст. 317 та ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна при наявності дій осіб, спрямованих на перешкоджання вільного користування та розпорядження власником своїм майном, вимагати усунення таких перешкод.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

По суті позовні вимоги позивача про усунення перешкод у користуванні майном є як додатковий спосіб захисту прав власника майна на здійснення ним користування та розпорядження майном.

Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 33 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до положень статей 391, 396 ЦК, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Умовами пред`явлення такої вимоги є наявність майна у володінні та протиправна поведінка інших осіб, яка перешкоджає здійснювати права користування і розпорядження цим майном, тобто створює фактичні або юридичні перешкоди в користуванні майном.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність таких обставин.

У даній справі, такий позов заявила ОСОБА_1 , однак остання не представила доказів порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів внаслідок дій відповідача ОСОБА_3 .

Позивач, заявивши вимогу про усунення перешкод у користуванні майном, не представила доказів таких перешкод.

Так, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог, суд встановив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ОСОБА_3 самовільно, без дозвільних документів, приєднала частину балкону до власної квартири, а також замурувала загальнодоступний прохід до загального туалету і самовільно приєднала його до своєї квартири шляхом руйнації несучої стіни, чим зіпсувала несучу конструкцію будинку.

Не доведено, що відповідач на момент подання позову перешкоджає позивачу реалізувати його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак позивач під час судового розгляду справи не довів ті обставини, на які посилається як на підстави своїх вимог.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог, оскільки позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження. З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про відмову в позові.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог судові витрати, в порядку ст.141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню.

Керуючись статтями, 264, 265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

у задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Волоско І.Р.