Справа № 404/7437/20
Номер провадження 2-з/404/30/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі:

головуючого судді Павелко І.Л.

за участі секретаря Проскурня О.О.,

розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник - ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 26424966, загальною площею 49.49 кв.м житловою площею 27.60 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), пославшись на те, що невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити виконання рішення суду, оскльки відповідачем ОСОБА_2 не раз заявлялось, що він продасть спірну квартиру і йому нічого не заважає це зробити, так як згідно документів він є її одноосібним власником.

Судом встановлено, що в провадженні Кіровського районного суду м.Кіровограда перебуває справа № 404/7437/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою суду від 01 грудня 2020року відкрито провадження по вищевказаній справі.

Відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано право власності та отримано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 15.02.2009 року на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право па поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно ст. 2 ЦП К України, завданням цивільного судочинства с справедливий. неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те. що відповідно дост.124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Крім того у відповідності до ст. 41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної. творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності с непорушним.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у проваджені якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зазначена позиція висловлена і в постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до положень ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та в межах і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому сторони мають право обґрунтовувати належність конкретно доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень та зобов`язані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень. Такі засади поширюються як на вирішення справи по суті, так і на вирішення окремих процесуальних питань.

У відповідності до п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс 16 від 25.05.20 6 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації її майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, с вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим. щоб забезпечити позивач)' реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши відповідні норми процесуального права, заяву про забезпечення позову, враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, приймаючи також до уваги, що між сторонами існує спір щодо права власності, та з урахуванням вимог розумності та справедливості, забезпечення збалансованості інтересів учасників справи, суд вважає, що вказана заява підлягає задоволенню, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Керуючись ст. ст.149-153, 260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 26424966, загальною площею 49.49 кв.м житловою площею 27.60 кв.м, що належить на праві власності ОСОБА_2 , (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Копію ухвали направити заявнику для пред`явлення її на виконання.

Ухвала підлягає виконанню негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення до виконання - 3(три) роки.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, в редакції від 3 жовтня 2017 року, до дня

початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Кіровський районний суд м. Кіровограда).

Ухвала складена 10.03.2021 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда І. Л. Павелко