Справа № 950/435/21
Провадження № 2-о/950/17/21
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Косолапа В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ткаченко Я.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Лебедин цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Лебединський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою у якій, уточнивши вимоги в судовому засіданні, просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла в смт. Чорноморське, Чорноморського району Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 , яка померла, є матір`ю заявниці. Після її смерті залишилось спадкове майно, зокрема 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 . Звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй було повідомлено, що на підтвердження факту смерті необхідно надати свідоцтво про смерть встановленого зразка.

З метою отримання свідоцтва про смерть, ОСОБА_1 звернулась до Лебединського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), однак останнім було видано відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 05.03.2021 № 26/21.8-21. Підставою для відмови стало те, що для підтвердження факту смерті ОСОБА_2 було надано свідоцтво про смерть, видане Чорноморським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим, тобто виданого на території, де органи державної реєстрації України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Встановлення факту смерті необхідно заявнику для державної реєстрації смерті матері, отримання свідоцтва про смерть та оформлення спадщини.

Ухвалою від 10.03.2021 судом відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами окремого провадження.

У судовому засіданні ОСОБА_1 заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Зазначила, що у вересні 2020 вона дізналась про те, що її мати померла. На той час мати проживала на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим. Також вказала, що їздила на поховання матері, організацією поховання займалась її сестра.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, до суду подав заяву в якій справу просив розглядати без його участі.

Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про смерть, виданого 99100025 Чорноморським районним відділом запису актів цивільного стану Департаменту записів актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим від 29.09.2020 НОМЕР_1 , у смт. Чорноморське, Чорноморського району Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , актовий запис про смерть № 2 (а.с. 8)

Померла ОСОБА_2 є матір`ю заявниці, що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 від 18.01.1978 НОМЕР_2 (а.с. 5).

При цьому, згідно з копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , 29.08.1995 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 уклали шлюб, який зареєстровано Лебединським міським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 177. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_5 (а.с. 6).

Лебединським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) складено відмову у проведенні державної реєстрації смерті від 05.03.2021 № 26/21.8-12.

Підставою для відмови було те, що заявником для реєстрації факту смерті ОСОБА_2 пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної реєстрації України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 9).

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що у вересні 2020 він разом із ОСОБА_7 відвозили ОСОБА_1 до пункту пропуску на межі з Республікою Крим.

Свідок ОСОБА_7 також підтвердив, що у вересні 2020 він та ОСОБА_6 відвезли ОСОБА_1 до адміністративного кордону України на межі з Республікою Крим та поїхали у зворотньому напрямку. Необхідність потрапити на окуповану територію України була пов`язана із смертю матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

На підтвердження викладених у заяві обставин факту смерті ОСОБА_2 , заявник також надала фотографії з місця поховання, де також містяться відомості про померлу, в тому числі дати народження та смерті (а.с. 16).

Суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органом та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України.

Тобто свідоцтво про смерть ОСОБА_2 від 29.09.2020, видане на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, є недійсним та не створює правових наслідків.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 17 вказаного Закону, державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

Суд зазначає, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів".

Європейський суд з прав людини розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах "Лоізіду проти Туречиини" (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), "Кіпр проти Туреччини" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та "Мозер проти Республіки Молдови та Росії" (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать".

У виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи ("Намібійські винятки"), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки їх не прийняття призведе до порушень та обмежень прав позивача.

При цьому документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, не визнаються судом дійсними, натомість враховуються судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

З огляду на викладене вище, зважаючи на те, що встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідне заявнику для подальшого оформлення права на спадщину, а смерть ОСОБА_2 не може бути зареєстрована в органах державної реєстрації актів цивільного стану на підставі свідоцтва про смерть, виданого органом, який знаходиться на тимчасово окупованій території Україні, вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

На підставі ч. 4 ст. 317, п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 293, 315, 317, 430 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Лебединський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт. Чорноморське, Чорноморського району Автономної Республіки Крим.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Лебединський районний суд Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М.Косолап