РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/580/21

Провадження № 2-о/293/26/2021

12 березня 2021 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області в складі

Головуючої судді - Проценко Л.Й.

за участю секретаря судового засідання -Тишкевич К.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Черняхів цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Черняхівського районного суду Житомирської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якій просила встановити заходи тимчасового обмеження їх прав та покласти на них обов`язки строком на 6 (шість) місяців, а саме:

-заборонити перебувати в місці проживання (перебування) з постраждалою особою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) та інших місць частого відвідування постраждалої особи ОСОБА_1 ;

-заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку як особисто, так і через третіх осіб.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначила, що вона є пенсіонеркою, проживає у власному будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є її дочкою, а ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 онукою. Раніше вони проживали окремо від заявниці. Після того, як заявниця склала заповіт, дочка з онукою переїхали до неї в будинок і почали постійно вчиняти сварки та скандали, постійні образи та насміхання, приниження та моральний тиск. Коли вона хотіла зателефонувати своєму сину, щоб поскаржитись на неправомірні дії зі сторони дочки та онуки, вони забрали її телефон та взимку вигнали її на вулицю. З цього приводу вона зверталась у поліцію.

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні вказала, що її донька ОСОБА_2 та внука ОСОБА_3 постійно її ображають, виганяють з хати, просила, щоб суд прияняв рішення, яким зобов"язав не чіпати її та накласти на кривдників штраф.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з"явилися.

Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст.350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності заінтересованих осіб на підставі доказів, наявних у матеріалах заяви та за погодженням представника заявника.

Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові докази, наявні у справі, суд дійшов наступних висновків.

Із свідоцтва про право власності на житловий будинок від 17.03.2011 серії НОМЕР_1 вбачається, що житловий будинок в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. В цілому він складається з одного житлового будинку та допоміжних господарських будівель та споруд. Вказана інформація підтверджується і витягом про державну реєстрацію прав за №29445242 від 28.03.2011.

Відповідно до довідки про склад сім`ї та зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку) осіб та землекористування, виданої старостою Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 23.02.2021 № 202 на ім`я ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_1 , у вказаному будинку за даною адресою зареєстровано сім осіб, у тому числі зареєстровані та проживають дочка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та онука - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з частиною першою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом Закону № 2229-VIII.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Закон №2229-VIII визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом № 2229-VIII на строк від одного до шести місяців.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях(стаття 81 ЦПК України).

Судом встановлено, що між ОСОБА_4 з одного боку і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з іншого боку існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу проживання та користування будинком АДРЕСА_1 .

Конфлікт (лат. conflictus - зіткнення, сутичка) - це зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями. Конфлікт не містить вище перелічених ознак домашнього насильства. Ескалація конфлікту може призвести до насильства, але не завжди призводить.

Отже, різниця у тому, що насильство є результатом свідомих дій кривдника, підкріплене агресією і бажанням завдати шкоди, однак, не кожен конфлікт є домашнім насильством у розумінні норм Закону № 2229-VIII.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи) (ч.3 ст. 26 цього Закону).

Оцінивши наявні у справі докази, виходячи із загального обсягу доказів, які долучено заявником разом із заявою про видачу обмежувального припису та досліджених в судовому засіданні, суд дійшов до висновку, що заявник не надав суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо нього особисто внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому внаслідок не вчиненням щодо останніх обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.

Також не може слугувати належним доказом сам факт звернення заявника до правоохоронних органів.

Так, ухвалою суду від 11.03.2021 за клопотанням заявниці на підтвердження викладених у заяві фактів було зобов`язано Відділ поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області надати інформацію щодо неправомірних дій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та у разі наявності протоколи про адміністративні правопорушення, складені відносно зазначених осіб за ст.173-2 КУпАП.

Проте, листом Відділу поліцейської діяльності №1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області від 12.03.2021 № 511 повідомлено суд, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП не притягувались.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», також відсутні підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника, у зв`язку з чим слід відмовити у видачі обмежувального припису.

Оцінюючи визначені законом обставини, на підставі яких можливо видати обмежувальний припис, суд дійшов висновку, що не можна позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права на проживання у будинку, в якому вони зареєстровані та проживають. Заходи тимчасового обмеження прав, які просить застосувати ОСОБА_1 зводяться до позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 конституційного права на житло.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повний текст рішення не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Головуюча суддя Л.Й. Проценко