Справа №293/576/21
Провадження № 2/293/544/2021
УХВАЛА

15 березня 2021 рокусмт Черняхів

Суддя Черняхівського районного суду Житомирської області Проценко Л.Й., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2021 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,886 га, кадастровий №0:05:017:00061, яка знаходиться за вказаною адресою. В обґрунтування позову вказує, що у 2008 році ОСОБА_2 - власник спірного житлового будинку та землі запропонував їй придбати належні йому на праві власності об`єкти нерухомості, на що вона погодилась. Після усної домовленості з ОСОБА_2 , останній передав їй правовстановлюючі документи на житловий будинок і земельну ділянку, що стало підставою для її вселення в даний будинок, в якому вона зареєструвалась і проживає по теперішній час. У серпні 2011 року позивачка передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 27325 грн., в якості оплати вище вказаного будинковолодіння, що підтверджується розпискою від 12.08.2011. З метою відчуження ОСОБА_1 вище вказаного будинковолодіння ОСОБА_2 надав ОСОБА_3 довіреність від 12.08.2011, згідно якої уповноважив останню від свого імені продати на умовах та за ціну на її розсуд належні йому на праві власності житловий будинок та земельну ділянку. В межах трирічного строку дії даної довіреності право власності на спірні об`єкти нерухомості оформлено не було. Зазначає, що їй відомо про те, що попередній власник майна ОСОБА_2 після передачі їй вказаного майна у 2008 році виїхав до м. Черкаси та ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Право володіння та користування спірним нерухомим майном ніким не оспорюється, а відтак позивач заявляє про давність володіння майном і вважає, що в неї є законні підстави бути визнаним власником майна за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України.

Позовна заява за змістом і формою повинна відповідати ст.ст.175, 177 ЦПК України.

Вимогами п.п. 3, 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Зокрема, в позовній заяві ОСОБА_1 належним чином не обґрунтувала свої позовні вимоги в частині викладення обставин, які б свідчили про наявність спору між нею та відповідачем, а саме: територіальною громадою в особі Черняхівської селищної ради, що впливає на наявність чи відсутність спору між сторонами.

Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння.

Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Такого правового висновку дійшла і Велика палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

Разом з тим, посилаючись у позові на володіння майном понад 10 років, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що при заволодінні чужим майном вона не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Між тим, в позовній заяві не зазначено з огляду на приписи ч.1 ст.2, ч.1 ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.15ЦК України, як, яким чином і коли відповідач порушив, не визнав чи оспорив права позивача; немає достатніх правових обґрунтувань існування правовідносин набувальної давності, передбачених ст.344 ЦК України. Зазначені обставини мають істотне значення для вирішення судом питання щодо наявності спору за даним позовом.

Натомість, позивачка згідно позовної заяви, знає хто власник майна і завжди знала про власника.

Тому позивачу необхідно визначитися з характером виниклих правовідносин із заявленими позовними вимогами.

Крім того, в порушення п.3 ч.2 ст.175 ЦПК України у позовній заяві не зазначена ціна позову, яка визначається вартістю майна, відповідно до вимог чинного законодавства.

Так, із змісту позовної заяви вбачається, що вона містить дві позовні вимоги майнового характеру, а ціна позову відповідно до п.10 ч.1 ст.176 ЦПК України визначається загальною сумою всіх вимог.

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна, який підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна,і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За приписами абз.3 п.1 розділу ІІІ Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку, затвердженого наказом Фонду державного майна України 17.05.2018 № 658, строк дії звіту про оцінку не може перевищувати шість місяців з дати оцінки, що зазначається в такому звіті.

Всупереч наведеним законодавчим приписам, позивачем на підтвердження ціни позову до позовної заяви додано довідку про надання інформаційно-консультативних послуг, відповідно до якої станом на 05.02.2020 вартість спірного житлового будинку становить 79 338,00 грн. Однак, строк дії вказаної довідки закінчився.

Крім того, вартість земельної ділянки у позовній заяві взагалі не зазначена.

Також слід зазначити, що відповідно до вимог ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач подала до суду клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки вона є людиною похилого віку, одинокою непрацездатною пенсіонеркою, і її пенсії в розмірі 3000 грн. ледве вистачає на покриття комунальних витрат, придбання їжі та ліків. Вказала, що довідку про розмір пенсії надасть в судове засідання.

Відповідно до ч.2 ст.133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч.1ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ст.136 ЦПК України враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за клопотанням позивача розстрочити або відстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною 2 статті 8 зазначеного ОСОБА_4 передбачено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Враховуючи дані вимогу Закону, особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою розмір ставки судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 1 відсоток ціни позову, але не менше 908 грн. та не більше 11350 грн.

Оскільки в клопотанні про звільненні від сплати судового збору позивач просить врахувати її майновий стан, при цьому зазначає, що отримує пенсію в розмірі 3000 грн. щомісячно, то розмір судового збору, який повинна сплатити позивач при зверненні до суду не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача (3000 х 12):5%.= 1800 грн.

Таким чином, позивачу необхідно провести оцінку майна (житлового будинку та земельної ділянки), надати докази майнового стану, що перешкоджає сплаті нею судового збору або надати докази сплати судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Виходячи з вище викладеного, відповідно до вимог ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Частиною 3 ст.185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175,177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

При цьому, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Дотримання вимог ст.ст.175,177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду. Враховуючи зазначене, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Черняхівської селищної ради про визнання права власності на майно залишити без руху.

Надати позивачу 10-денний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви, вказаних у мотивувальній частині ухвали, а саме подати позовну заяву, у якій (до якої):

-навести обставини, які б свідчили про наявність спору між нею та відповідачем -територіальною громадою в особі Черняхівської селищної ради Житомирської області (в чому полягає порушення прав позивача відповідачем);

-навести достатні правові обґрунтування існування правовідносин набувальної давності, передбачених ст.344 ЦК України;

-провести оцінку майна: житлового будинку та земельної ділянки, про що надати відповідні звіти;

-зазначити ціну позову відповідно до вартості майна;

-надати докази майнового стану, що перешкоджає сплаті позивачем судового збору або надати докази сплати судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Роз`яснити позивачу, що у випадку неусунення недоліків позовної заяви, вона з усіма матеріалами буде їй повернута.

Копію ухвали надіслати позивачу.

У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає

Головуюча суддя Л.Й. Проценко