КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 361/2951/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/59/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Петришин Н.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2019 року,

встановив:

у квітні 2019 року скаржник звернувся до суду зі скаргою на рішення державного виконавця, у якій просив визнати неправомірним рішення про накладення арешту на майно боржника та зобов`язати виконавця скасувати вказану постанову.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2019 року у задоволенні скарги було відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою, скаржник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника скаржника - ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даною скаргою, боржник ОСОБА_1 посилався на те, що 11 травня 2018 року було видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів його доходу. Зазначав, що в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на все належне боржнику майно, чим порушено його права.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2019 року у задоволенні скарги було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що боржником не наведено достатніх підстав для висновку про незаконність дій державного виконавця при вирішенні питання про накладення арешту на майно. Такий висновок суду відповідає встановленим у справі обставинам.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2018 року головним державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Турчиною О.С. було відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 31 травня 2018 року , про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини в розмірі ј частини від усіх видів його доходу. 12 вересня 2018 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника.

Порядок стягнення аліментів визначений ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» та Розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮ України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція).

Пунктом 1 Розділу XVI Інструкції визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, судовий наказ було видано у травні 2018 року, із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач звернулась 10 липня 2018 року, а виконавче провадження було відкрито 11 липня 2018 року.

Положеннями Інструкції також визначено, що виконавець протягом десяти днів з дня відкриття виконавчого провадження здійснює заходи для отримання інформації про доходи боржника та виносить постанову про звернення стягнення на доходи боржника, оформлену відповідно до пункту 3 розділу Х цієї Інструкції. Стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 70 Закону та пунктів 3-10 розділу Х цієї Інструкції (пункт 2).

З наданих до суду виконавцем копій відповідей вбачається, що за наслідками виконання вказаних вимог ним було отримано інформацію про те, що боржник не працює та не отримує доходів (а.с.45).

У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

За змістом п.5 Розділу XVI Інструкції за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, виконавець: виносить повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників; звертає стягнення на майно боржника; надсилає стягувачу письмове роз`яснення про право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинення кримінального правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

При зверненні до суду першої інстанції зі скаргою боржник вказував, що у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів, що не було враховано виконавцем при вирішення питання про накладення арешту на його майно.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що за умови відсутності у виконавця даних про працевлаштування боржника та сплати ним аліментів у добровільному порядку, накладення ним арешту на майно боржника з метою звернення стягнення відповідало вимогам чинного законодавства, оскільки станом на момент винесення постанови про накладення арешту на майно боржника розмір заборгованості зі сплати аліментів перевищував суму платежів за три місяці.

Так за наданої до суду першої інстанції Довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 25 червня 2019 року вбачається, що станом на 01 червня 2019 року заборгованість скаржника становила 1 774 грн., а аліменти сплачувались ним починаючи з червня 2018 року.

Разом з тим, з копії матеріалів виконавчого провадження також вбачається, що квитанції про сплату боржником аліментів в добровільному порядку були надані виконавцеві 26 березня 2019 року, тоді як станом на момент винесення постанови про накладення арешту на майно боржника відповідні відомості у виконавця були відсутні.

Доказів про те, що у боржника відсутня заборгованість зі сплати аліментів представником апелянта до суду апеляційної інстанції також надано не було.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника. Зокрема, пунктом 7 частини четвертої даної статті передбачено, що підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Державним виконавцем направлено запити до Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби України для перевірки майнового стану боржника, та на підставі відповідей на вказані запити встановлено, що він не отримує жодних доходів (заробітної плати, пенсії тощо), та не має рахунків в банківських установах.

Враховуючи відсутність у боржника іншого майна та/або способу забезпечення виконання рішення суду про стягнення періодичних платежів, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях державного виконавця порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 31 січня 2018 року (справа № 336/61690/17).

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 10 березня 2021 року.

Головуючий

Судді