Справа № 642/8975/21
Провадження № 4-с/642/32/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" грудня 2021 р. суддя Ленінського районного суду м. Харкова Пашнєв В.Г., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов*язання скасувати арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 в особі свого представника звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та зобов*язання скасувати арешт майна, в якій скаржник просить суд, зокрема:

-поновити строк для звернення до суду зі скаргою, який пропущений з поважних причин строк;

-визнати неправомірною бездіяльність Холодногірського-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) щодо не зняття арешту з майна;

-зобов*язати Холодногірсько-Новобаварський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) зняти арешт з майна ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження, накладені на підставі Постанови від 27 грудня 2010 року в провадженні № АК165765.

Дослідивши скаргу, додані до неї документи, суд вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) та Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1 статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 1 ст. 449 цього Кодексу встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається із матеріалів скарги заявник звернувся до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, проте листом заступника начальника Холодногірського-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) йому було відмовлено, оскільки виконавче провадження, на підставі якого накладено арешт, знищено та в архіві відділу не зберігається.

Отже вбачається, що 29.11.2021 ОСОБА_1 отримав відповідь про відмову у скасуванні арешту.

Зі скаргою до суду заявник звернувся лише 24.12.2021 року, тобто з пропуском десятиденного строку встановленого статтею 449 ЦПК України.

В своїй скарзі заявник просить поновити строк звернення до суду зі скаргою та зазначає, що через два дні після отримання ним відповіді на запит, він став погано себе почувати, зробив тест на коронавірус, який виявився негативний, проте з метою уникнення погіршення стану здоров*я прийняв рішення про залишення за місцем мешкання на 14 днів як це рекомендовано Міністерством охорони здоров*я України.

За змістом ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. А частиною 2 цієї статті встановлено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 127 ЦПК України суд зазаявою учасникасправи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою. Норми, які регулюють строки подачі заяв, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Також, необхідно зазначити, що судом вбачаються підстави для поновлення строку звернення до суду виключно з ініціативи та в межах наведених доводів особи, яка подала заяву. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд. Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12.07.2007).

У п.47 рішення у справі "Устименко проти України" суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Таким чином, безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, яке набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність та відповідає прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини, наведеній, зокрема в його рішенні «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року та інших.».

Суд не вбачає поважність причин для поновлення заявнику строку звернення до суду зі скаргою, оскільки крім роздруківки з сайту Міністерства охорони здоров*я України «Як захистити себе та рідних від COVID-19» заявником не надано жодного доказу на підтвердження факту звернення до лікаря з симптомами погіршення самопочуття, які ним зазначені у скарзі, не надані результати тесту ПЦР або не вказано з яких причин, заявник не зробив повторний тест у відповідному медичному закладі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у своєму листі №24-152/0/4-13 від 28.01.2013 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі" зазначив, що право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Якщо зі скарги вбачається, коли заявник дізнався про порушення свого права, і при цьому скарга подана з пропущенням встановленого строку та відсутнє клопотання про поновлення цього строку, суддя, має право залишити скаргу без розгляду на стадії відкриття провадження у справі.

Таким чином, враховуючи те, що скаржником при зверненні до суду з зазначено скаргою пропущено встановлений ч. 1 ст. 449 ЦПК України десятиденний строк та не обґрунтовано поважність причин його поновлення, суд дійшов висновку про залишення скарги без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 126, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В:

У поновленні ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку на подання скарги на бездіяльність Холодногірського-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) та зобов*язання скасувати арешт, відмовити.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов*язання скасувати арешт майна - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга на ухвали суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.Г. Пашнєв