Справа № 946/7454/20
Провадження № 2/946/403/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2021 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі головуючого - судді Присакар О.Я.,

за участю: секретаря судового засідання - Аубекерової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко Марія Дмитрівна, про визнання договору дійсним, визнання права власності та визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності,-

ВСТАНОВИВ:

19.11.2020 року позивач звернулась до суду з позовними вимогами, які заявою від 01.03.2021 року уточнила та просить:

- визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.01.2000 року та посвідчений Одеською товарною біржею, реєстраційний №5176;

- визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального Гончарової О.С. №150/02-14 від 15.07.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що право на спадкове майно отримано спадкодавцем на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, виданого Представництвом Одеської товарної біржі в місті Ізмаїлі 19 січня 2000 року за №5176, які не відповідають діючому законодавству.

04.02.2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічними позовними вимогами, якими просить визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , мотивуючи тим, що всі істотні умови договору купівлі-продажу нерухомого майна, виданого Представництвом Одеської товарної біржі в місті Ізмаїлі 19 січня 2000 року за №5176 були виконані, тому суд може визнати договір дійсним.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.02.2021 року зустрічний позов прийнято до свого провадження та об`єднано в одне провадження з первісними позовними вимогами.

Позивач за первісним позовом в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, якою уточнені позовні вимоги визнав в повному обсязі та просить зустрічні позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко Марія Дмитрівна в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

На підставі письмових заяв усіх сторін по справі суд ухвалює рішення за відсутності сторін про задоволення позову за наявності законних підстав, на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 19.01.2000 року та посвідченого Одеською товарною біржею, реєстраційний №5176, що підтверджено довідкою КП «Ізмаїльське МБТІ» №1477 від 28.12.2020 року.

Укладений між сторонами договір зареєстровано представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїлі 19.01.2000 року за №5176. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п.п.5 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивачі відкрито володіють та користуються придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлені можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року.

Згідно до вимог статті 47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно ст.15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Відповідно до пунктів 1.1, 1.4, 1.7, 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року № 121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1.д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис.

Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею».

Згідно ст.ст. 328, 334, 655, 657 ЦК України, діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.

Згідно до ст. 1216 ЦК України - спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до свідоцтва про серії НОМЕР_2 , виданого 14.01.2020 року Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_3 згідно ст.1220 ЦК України відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 1/3 частка квартири АДРЕСА_1 .

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України - спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Згідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63380479 від 01.02.2021 року, наданої приватним нотаріусом Гончаровою О.С., інформація про заповіт складений ОСОБА_3 , відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України - у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України після смерті ОСОБА_3 являється:

- дочка ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 22.10.1967 року, свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 24.04.1982 року, згідно якого ОСОБА_4 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_5 »; свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 23.11.2007 року; свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 26.06.2009 року, згідно якого ОСОБА_6 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 »; повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №8 від 14.07.2020 року, згідно якого ОСОБА_8 після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Згідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Встановлено, що позивач на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем, що підтверджено відповідними записами в будинковій книзі, тобто вважається такою, яка прийняла спадщину.

Письмовою відповіддю приватного нотаріуса Ізмаїльського міського нотаріального Гончарової О.С. №150/02-14 від 15.07.2020 року, позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що право на спадкове майно отримано спадкодавцем на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, виданого Представництвом Одеської товарної біржі в місті Ізмаїлі 19 січня 2000 року за №5176, які не відповідають діючому законодавству.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги, що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Враховуючи, що судом визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.01.2000 року та посвідчений Одеською товарною біржею, реєстраційний №5176, підлягають задоволенню зустрічні позовні вимоги.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 82, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Ізмаїльського міського нотаріального округу Єфіменко Марія Дмитрівна (адреса: 68600, Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Семінарська, буд. 25), про визнання договору дійсним, визнання права власності та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 19.01.2000 року та посвідчений Одеською товарною біржею, реєстраційний №5176.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.03.2021 року.

Суддя: О.Я.Присакар