Справа № 361/4514/21
Провадження № 2/361/2893/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

16 листопада 2021 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Удовенко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,

установив:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

Позивач зазначала, що згідно договору дарування житлового будинку від 19.06.2019 р., зареєстрованого в реєстрі за №3013, посвідченого приватним нотаріусом Бурлакою О.В., укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 передала безоплатно у власність (подарувала) ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який ОСОБА_1 прийняла в дар.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, позивач є власником житлового будинку загальною площею 258,6 кв.м., житловою площею 124,6 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 212, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач має двох повнолітніх дітей, які проживають та зареєстровані в інших місцях, але беруть активну участь у несенні витрат на утримання її будинку, допомагають у сплаті комунальних послуг, всіляко цікавляться долею житла.

Разом з тим, у належному їй будинку також зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані особи фактично не проживають і ніколи не проживали та не з`являлися за адресою: АДРЕСА_2 , не беруть жодної участі у несенні витрат на утримання будинку, в якому зареєстровані.

Враховуючи зазначене, позивач вважає, що відповідачі наразі проживають в іншому місці, тобто мають інше житло. Належним їй будинком не цікавляться, однак в добровільному порядку відмовляються знятися з місця реєстрації.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення в повному обсязі.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті Броварського міськрайонного суду Київської області https://br.ko.court.gov.ua.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору дарування житлового будинку від 19.06.2019 р., зареєстрованого в реєстрі за №3013, посвідченого приватним нотаріусом Бурлакою О.В., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно актів обстеження місця проживання від 20 квітня 2020 року та 20 жовтня 2020 року, складених депутатом Богданівської сільської ради Броварського району Київської області Волченком Д.В., за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані, але фактично проживають за адресою: АДРЕСА_3 . За місцем реєстрації не проживають протягом останніх п`яти років.

У ст. 383 ЦК України зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно ч.1. ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 р. (Закон № 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , так як відповідачі понад одного року не проживають у спірному будинку.

Також підлягає задоволенню позовна вимога про усунення перешкод користування власністю шляхом зняття відповідачів з реєстраційного обліку, оскільки відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

З огляду на те, що даним рішенням відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , вимога про зняття відповідачів з реєстраційного обліку є законною та обґрунтованою й підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 10.09.2008 р.

Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути із відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі по 454 грн. з кожного.

Керуючись ст. 150 ЖК України, ст.ст. 383, 319, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасувати реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шляхом зняття їх з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь держави судовий збір в розмірі по 454 грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В. С. Сердинський