Справа № 495/5061/20
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

23 лютого 2021 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - одноособово судді Заверюха В.О.,

при секретарі - Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Білгород-Дністровську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія», в якому просить стягнути:

- 19 771 грн. 21 коп. - страхового відшкодування понесених витрат на поховання загиблої доньки;

- 44 676 грн. 00 коп. - страхового відшкодування пов`язаного з заподіяною моральною шкодою;

- 8 400 грн. 00 коп. - витрати на правничу допомогу.

Стислий виклад позиції сторони позивача у позовній заяві

09.11.2018 року в с.Нерубайське Біляївського райну Одеської області водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем "БАЗ", д.н.з. НОМЕР_1 та здійснюючи пасажирські перевезення за маршрутом №84, в ході руху по проїздній частині, допустив падіння пасажира ОСОБА_3 , внаслідок ДТП, ОСОБА_3 від отриманих травм померла. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження за №0000663 та розпочате досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2020 року ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, на підставі ч.1,4 ст.75 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік. В результаті вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення ОСОБА_1 як мати померлої визнана потерпілою у кримінальному провадженні, таким чином, ОСОБА_1 заподіяно майнову та моральну шкоду, яка має бути відшкодована на її користь. Позивач зазначає, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальность водія ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» (поліс ОСЦПВВНТЗ №AM 5154314, діючий станом на 09.11.2018 року), а відтак у ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» виник обов`язок відшкодувати заподіяну позивачу майнову та моральну шкоду. 08.04.2020 року представником за довіреністю Мелех Д.О. на поштову адресу ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» було надіслано повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідним документами з метою отримання страхового відшкодування за завдану їй майнову та моральну шкоду. 23.05.2020 року ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» було надіслано лист за вих. №1350/18 від 08.05.2020 року про надання додаткових документів по справі №7258/18, в якому серед іншого зазначено, що відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правові відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарські або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили. З 30.04.2020 року по 03.06.2020 року представником позивача було долучено додаткові документи по справі №7258/18, яких вимагає законодавство України у сфері страхової діяльност проте ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» не змінює своєї позиції, затягує здійснення виплати страхового відшкодування, що належить ОСОБА_1 , чим порушує законні права та інтереси позивача. Внаслідок загибелі ОСОБА_3 , позивач понесла майнові витрати на поховання на суму 19 771 грн. 21 коп., документи, що підтверджують понесені витрати позивачем на поховання ОСОБА_3 наявні у відповідача, оскільки були надані в оригінальній формі 20.09.2019 року, номер вхідного листа 11676/18. Крім того, ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» зобов`язано здійснити страхове відшкодування, заподіяної моральної шкоди у розмірі 44 676,00 грн.. Моральна шкода, полягає у пережитих нею моральних стражданнях внаслідок наступного: загибель дочки призвела до порушення звичайного порядку життя, душевних страждань позивачу, внаслідок пережитого стресу погіршився її стан здоров`я, позивач стала відлюдною неврівноваженою, що призвело до тривалої депресії, втрати сну і апетиту, виникнення відчуття втрати сенсу свого життя. Враховуючи, що ДТП було вчинено 09.11.2018 року, а відповідно до ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», мінімальний місячний розмір заробітної плати становить 4 173,00 грн., відтак загальна сума грошових коштів, які ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» зобов`язана відшкодувати за завдану їй моральну шкоду становить 44 676,00 грн. (3 723,00 х 12 = 44 676,00 грн). Оскільки у загиблої ОСОБА_3 , крім матері ОСОБА_1 (позивача) є і батько - ОСОБА_6 , до ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» було надано нотаріально завірену заяву про перерахування належного ОСОБА_6 страхового відшкодування на користь матері загиблої - ОСОБА_1 , таким чином, позивачу належить страхове відшкодуванні заподіяної моральної шкоди у повному розмірі, а саме - 44 676,00 грн.. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача відшкодування майнової шкоди в розмірі 19 771 грн. 21 коп. та моральну шкоду в розмірі 44 676.00 грн., а також витрати на правничу допомогу у розмірі 8 400 грн.. Враховуючи, що ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» не здійснила страхове відшкодування у строки передбачені законодавством, жодних грошових коштів їй не було переведено, вказані обставини і вимусили позивача звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Відомості про рух справи, процесуальні дії у справі.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.08.2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено попереднє судове засідання.

16.09.2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелех Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду.

16.10.2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелех Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду.

21.10.2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелех Д.О. надійшла заява на продовження надання доказів сплати судових витрат повязаних з наданням правничої допомоги.

10.11.2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелех Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду.

08.12.2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелех Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.12.2020 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.

12.01.2021 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мелех Д.О. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, не заперечують проти ухвалення заочного рішення суду.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, надіслали до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а тому суд розглядає справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.

Представник ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся судовими повістками, які надсилались рекомендованими листами з повідомленням за місцезнаходженням юридичної особи, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі матеріалів, які містяться в справі.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи ті інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку коли закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

З позовної заяви та копії вироку Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2020 року по справі №495/5426/18 вбачається, що 09 листопада 2018 року приблизно о 08.00 год. в с.Нерубайське Біляївського райну, Одеської області, ОСОБА_2 будучи особою відповідальною за експлуатацію транспортного засобу, керуючи автобусом «БАЗ А079.23», держаний знак НОМЕР_1 , здійснюючи пасажирські перевезення за маршрутом №84, в ході руху по проїздній частині, стояча пасажирка ОСОБА_3 не втримала рівновагу та впала на двері «аварійного виходу», а саме на ручку замкового пристрою, який під натиском ваги її тіла відчинився, внаслідок чого потерпіла ОСОБА_3 випала з автобусу «БАЗ А079.23», держаний знак НОМЕР_1 та отримала тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Смерть ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 20.11.2018 року, видане Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 28.05.2020 року справа №495/5426/18 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.287 КК України, на підставі ч.1,4 ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробувальним строком на 1 (один) рік.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 24.01.1977 року, позивач ОСОБА_1 являється матір`ю загиблої ОСОБА_3 .

Обґрунтовуючи вимоги позову про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач посилався на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди в якій загинула донька позивача ОСОБА_3 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» за полісом ОСЦПВВНТЗ №AM 5154314. Внаслідок загибелі доньки ОСОБА_3 , позивач понесла майнові витрати на поховання у розмірі 19 771 грн. 21 коп., крім того, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає у пережитих нею моральних стражданнях, а саме: загибель дочки призвела до порушення звичайного порядку життя, душевних страждань, внаслідок пережитого стресу погіршився її стан здоров`я, позивач стала відлюдною неврівноваженою, що призвело до тривалої депресії, втрати сну і апетиту, виникнення відчуття втрати сенсу свого життя. Враховуючи, що ДТП було вчинено 09.11.2018 року, а відповідно до ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», мінімальний місячний розмір заробітної плати становить 4 173,00 грн., відтак загальна сума грошових коштів, які ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» зобов`язано відшкодувати за завдану позивачу моральну шкоду становить 44 676,00 грн. (3 723,00 х 12 = 44 676,00 грн). У загиблої ОСОБА_3 , крім матері ОСОБА_1 є і батько - ОСОБА_6 , представником позивача на адресу ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» було надано нотаріально завірену заяву про перерахування належного ОСОБА_6 страхового відшкодування на користь матері загиблої - ОСОБА_1 , таким чином, позивачу належить страхове відшкодування заподіяної моральної шкоди у повному розмірі, а саме - 44 676,00 грн..

Також у позові зазначено, що 08.04.2020 року представником позивача ОСОБА_1 за довіреністю Мелех Д.О. на поштову адресу ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» було надіслано повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяви на виплату страхового відшкодування з усіма необхідним документами з метою отримання страхового відшкодування за завдану їй майнову та моральну шкоду. 23.05.2020 року ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» надіслала лист за вих. №1350/18 від 08.05.2020 року про надання додаткових документів. З 30.04.2020 року по 03.06.2020 року представником позивача були долучені додаткові документи, яких вимагає законодавство України у сфері страхової діяльності, проте ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» до теперішнього часу не здійснила виплати страхового відшкодування, що належать ОСОБА_1 ..

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Спірні відносини виникли з приводу відшкодування шкоди, яка спричинена смертю особи в результаті дії джерела підвищеної небезпеки, а отже врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо - транспортної пригоди , яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи , відповідальність якої застрахована за договором.

Згідно з вимогами п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За правилами ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Стаття 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає відшкодування страховиком шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, так:

- п. 27.1. - страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди;

- п. 27.2. - страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;

- п. 27.3. - страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

- п. 27.4. - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Згідно ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

У статті 2 Закону України "Про поховання та похоронну справу" зазначено, що поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству.

Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Тобто, виходячи із визначення поняття поховання відповідно до закону до таких витрат можна віднести ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що у випадку смерті потерпілого організація або громадянин, відповідальні за заподіяння шкоди, зобов`язані відшкодувати витрати на поховання (в тому числі на ритуальні послуги і обряди) тій особі, яка понесла ці витрати.

Як вбачається з позовної заяви, позивач та його представник на підставу стягнення з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» понесених витрат на поховання та моральної шкоди посилаються на те, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди в якій загинула донька позивача була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страховий поліс ОСЦПВВНТЗ №AM 5154314.

Проте, позивачем та його представником всупереч положенню статей 77-78 ЦПК України на підтвердження доводів, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», доказів у вигляді укладеного договору страхування між винною в дорожньо-транспортній пригоді особою ОСОБА_2 та ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» або полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ОСЦПВВНТЗ №AM 5154314, за якими суд може визначити підстави, умови та розмір виплати страхового відшкодування при настанні страхового випадку до матеріалів позовної заяви не додано.

В позові зазначено, що внаслідок загибелі доньки ОСОБА_3 , позивач понесла майнові витрати на поховання на суму 19 771 грн. 21 коп..

Суд зазначає, що необхідною підставою для відшкодування витрат згідно ст.27.4 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є документально підтверджені докази, що підтверджують витрати на поховання (рахунки, товарні чекі, накладні, тощо).

Разом з тим, на час звернення з позовом до суду до матеріалів позовної заяви позивачем ОСОБА_1 та її представником жодного доказу (рахунки, товарні чекі, накладні, тощо) про понесені позивачем витрати на поховання на суму 19 771 грн. 21 коп. чи на купівлю та встановлення памятника долучені не були, а тому підстави для їх відшкодування згідно ст.27.4 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відсутні.

Крім того, позивач зазначає, що в звязку з смертю доньки їй заподіяно моральну шкоду, яка полягає у пережитих нею моральних стражданнях, а саме: загибель дочки призвела до порушення звичайного порядку життя, душевних страждань, внаслідок пережитого стресу погіршився її стан здоров`я, позивач стала відлюдною неврівноваженою, що призвело до тривалої депресії, втрати сну і апетиту, виникнення відчуття втрати сенсу свого життя. Враховуючи, що ДТП було вчинено 09.11.2018 року, а відповідно до ст.8 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2018 рік», мінімальний місячний розмір заробітної плати становить 4 173,00 грн., відтак загальна сума грошових коштів, які ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» зобов`язана відшкодувати за завдану їй моральну шкоду становить 44 676,00 грн. (3 723,00 х 12 = 44 676,00 грн).

Позивач також вказує, що у загиблої доньки ОСОБА_3 , крім матері ОСОБА_1 є і батько - ОСОБА_6 , який написав заяву про перерахування належного ОСОБА_6 страхового відшкодування на користь матері загиблої - ОСОБА_1 , яка була нотаріально завірена, таким чином, позивачу належить страхове відшкодуванні заподіяної моральної шкоди у повному розмірі, а саме - 44 676,00 грн..

Натомість позивачем та його представником нотаріально завірена заява про перерахування належного ОСОБА_6 страхового відшкодування на користь матері загиблої - ОСОБА_1 до матеріалів позову також долучена не була.

Відповідно до правил п.27.3. ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди.

Тобто, умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

Вимоги до доказів встановлені ст.77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст.43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст.43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд безпосередньо не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Суд сприяє учасникам справи у забиранні доказів, однак не може перебирати на себе функцію їх збирача, адже такі дії протирічать принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. При цьому само по собі доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків, зокрема надання належних та допустимих доказів на обґрунтування своїх вимог.

Суд зазначає, що з урахуванням особливостей даної цивільної справи, судом на кожне судове засідання викликались сторони по справі з метою повного та всестороннього дослідження усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, поданих доказів та їх обгрунтування, але позивач та його представник жодного разу у судові засідання не зявлялись, будь-яких клопотань про витребування доказів, доповнень до позову або повідомлення суду й інші обставини, що мають значення для справи протягом розгляду справи не зявляли. В звязку з чим, суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що в цьому випадку позивачем всупереч ст.81 ЦПК України не доведено обставин на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Висновки за результатами розгляду справи

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки суд ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Щодо судових витрат та витрат на правничу допомогу

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою, що передбачено ст.15 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Верховний Суд у своїй Постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивачем наданий суду договір про надання професійної правничої (правової) допомоги із представником адвокатом Мелех Д.О., згідно додатку №2 до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги б/н плата за надані адвокатом послуги на виконання договору становить 2100 грн. за одну годину роботи.

З детального опису робіт (наданих послуг) виконаних для надання правничої допомоги від 17.08.2020 року загальна кількість витраченого часу на надання правничої допомоги замовнику становить 4 (чотири) години, відповідно вартість наданих послуг при вартості однієї нормо години в 2100 грн., дорівнює 8400 грн..

Беручи до уваги те, що позивачем не було надано суду належних та достатніх доказів, які б підтвердили здійснення адвокату відповідних оплат на професійну правничу допомогу в сумі 8400 грн. (платіжні документи про оплату послуг з надання професійної правничої допомоги, тощо), а також те, що в судовому засіданні представник позивача не брав участі, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8400 грн., а тому в задоволенні таких вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 81, 259, 263, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ПАТ «Українська пожежна-страхова компанія» про відшкодування шкоди - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи,зазначений строк обчисляються з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Заверюха В.О.