Провадження № 2/679/11/2021
Справа № 679/1479/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді Базарника Б.І.,

за участю секретаря судового засідання Дмітрієвої О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду м.Нетішин цивільну справу № 679/1479/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих забезпеченням позову, -

ВСТАНОВИВ:

У листопада 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих забезпеченням позову.

В обґрунтування позову зазначив, що Нетішинським міським судом Хмельницької області розглянута цивільна справа № 2/679/50/2016 за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів на відшкодування вартості майна, отриманого в результаті угоди, визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року постановлено в частині позовних вимог позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_1 про стягнення в рахунок вартості майна, отриманого в результаті недійсної угоди грошових коштів в сумі 72857,33 грн. та суми сплаченого судового збору в розмірі 72857 грн. відмовлено.

Вказує, що, в рішенні Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року зазначено, що «суд приходить до висновку, що останній, ( ОСОБА_1 ), не повинен відповідати за наслідки недійсності правочину, волевиявлення на укладення якого він не мав».

При цьому, постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в розмірі 900,48 грн.

Зазначає, що ОСОБА_2 оскаржив рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року. Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01 серпня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 грудня 2015 року на його майно, а саме: 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 накладено арешт на суму 72857 гривень 33 копійки на основі формулювання позивача ОСОБА_2 про зазначення ним в позовній заяві обставин, що свідчать про наявність достатніх підстав припускати, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Дані обставини прийняті судом і покладені в основу ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 грудня 2015 року про накладення арешту.

Вважає, що відповідачем ОСОБА_2 стосовно майна ОСОБА_1 вчинені протиправні дії шляхом надання у якості доказу до позовної заяви підробленого документу - угоди про обмін квартир «заявлении на обмен жилой площади» від 18.01.1995 року, з підробленим підписом ОСОБА_1 , підстави для внесення застави позивачем ОСОБА_1 - відсутні.

Судовим рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області 26 вересня 2017 року заходи забезпечення позову, згідно ухвали Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04 грудня 2015 року, постановленої без відповідних правових підстав скасовано.

У зазначеній ухвалі встановлено, що «безпідставне обтяження майна відповідача без відповідних правових підстав обмежує право власника на володіння, користування, та розпорядженням своїм майном, є неприпустимим».

Зазначає, що у ситуації, що склалася, позивача ОСОБА_1 , було фактично позбавлено права власності на майно шляхом його суттєвого довготривалого вилучення з володіння та користування.

Вчинення подібних неправомірних дій відповідачем можна скільки завгодно обґрунтовувати гарантованим Конституцією України правом приватної власності, свободою розпорядження власним майном тощо. Разом з тим, реалізація принципів верховенства права та законності, передбачають також і зворотній бік: відновлення права власності і свободи розпорядження своїм майном, порушеного внаслідок вчинення неправомірних дій відповідачем ОСОБА_2 .

Ухвала суду першої інстанції від 04.12.2015 року про накладення арешту на його власність - нерухоме майно 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 завдала позивачу матеріальну та моральну шкоду, що полягає у наступному.

Стверджує, що протягом 2015-2017 років він не міг користуватися своїми правами на житло, передати його в заставу в банк щоб отримати кредитні кошти, в яких він мав гостру необхідність, а також виконувати з своїм майном інші, передбачені законом дії. Позивач втратив можливість у часовому відрізку довжиною у майже 2 (два) роки на даному майні зекономити суму 72857 грн. 33 коп., яку шляхом скоєння кримінального правопорушення позивач ОСОБА_2 намагався у нього незаконно відібрати та позбавити його власності через суд, надавши суду підроблені докази.

Підроблення підпису відповідача ОСОБА_1 на угоді обміну квартир, на яку, як на доказ у поданій позовній заяві позивачем ОСОБА_2 , він посилається, доказує Висновком експерта № 147п від 19.10.2016 року, яким дана категорична відповідь, що підпис від імені ОСОБА_1 в «заявлении на обмен жилой площади» від 18.01.1995 року в графі «16. Подписи совершеннолетних членов семьи» в другому рядку - виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Таким чином, причинені йому матеріальні збитки внаслідок забезпечення позову за ініціативою позивача ОСОБА_2 та накладення арешту судом на його нерухоме майно, які полягають у вибутті з його власності 1/4 частки квартири АДРЕСА_1 , він оцінює в сумі 72857, 33 грн., яку у нього намагався відібрати-позивач ОСОБА_2 (за його позовом) на основі підроблених документів та на основі вибутого з його права користування та розпорядження майна.

Матеріальні збитки він оцінює в сумі 72857,33 грн. ще із тих підстав, що ця сума становить відповідність до суми відшкодування матеріальних збитків відповідно до заявлених позовних вимог відповідачем ОСОБА_2 та яку він міг отримати у вигляді банківського кредиту.

По суті, ОСОБА_2 у своїй позовній заяві таким чином обґрунтував свої незаконні дії та обґрунтував причинені ОСОБА_1 матеріальні збитки, які ОСОБА_2 намагався реалізувати.

Після накладення арешту на його власність, в процесі судових засідань судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , з метою неправомірного придбання права власності на ОСОБА_1 нерухоме майно 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , у якості доказу своєї правоти надав угоду про обмін квартир з підробленим підписом ОСОБА_1 , чим ввів суд в оману з метою заволодіння його майном.

Коли йому стали відомі дані обставини, які розглядалися в суді, вони вплинули на його морально-психологічний та психічний стан який виразився в продовжуваній глибокій депресії щодо можливої втрати мого нерухомого майна через шахрайські дії позивача.

Через накладення арешту на його майно, він змушений був оплачувати судово-почеркознавчу експертизу підробленого позивачем його підпису, за виконання якої сплатив суму 900 грн 48 коп.

Зазначені обставини теж вплинули на його морально-психологічний та психічний стан, який виразився в продовжуваній глибокій депресії щодо можливої втрати його нерухомого майна в разі постановлення судом рішення на користь позивача ОСОБА_2 .

Вказує, що він звернувся до експерта-спеціаліста-психолога у зв`язку з ситуацією, пов`язаною з порушенням його майнових прав, з метою об`єктивного та всебічного вирішення питання про моральну шкоду в суді.

Згідно з висновку експерта-спеціаліста-психолога, за результатами психологічного дослідження № 5/2017 від 26.06.2017 року, встановлено, що враховуючи індивідуально-психологічні властивості ОСОБА_1 , а також зміст ситуації, що склалася для нього внаслідок порушення його майнових прав, слід зазначити, що дана ситуація була для нього стресогенною, позбавила відчуття психологічного благополуччя та емоційного комфорту, усталеності та передбаченості певних життєвих подій. Дана ситуація являла собою загрозу бути позбавленим належного йому майна, через арешт на квартиру він не міг на власний розсуд користуватись ним, вільно планувати своє життя, а вимушений був витрачати значний час, психологічні зусилля та гроші на захист своїх інтересів в суді.

Зазначена ситуація значною мірою позначилась на його фінансовому становищі, він вимушений витрачати суттєві для нього кошти на відстоювання власної позиції в суді, а саме: сплачувати адвокатські послуги, транспортні витрати, проведення експертиз. Дана ситуація внесла матеріальну нестабільність в його життя, призвела до незапланованих фінансову витрат. Внаслідок порушення його майнових прав підекспертний відчуває негативні емоції, обурення, тривоги, хвилювання, невпевненості в своєму майбутньому, пригніченості, залежності від інших та неможливості власними силами подолати ситуацію, приниження, невизначеності, розгубленості, тощо.

Через зазначені негативні переживання порушився його нормальний душевний стан.

Психотравмуючий характер зазначеної ситуації та пов`язані з цим негативні душевні переживання (страждання) є психологічною передумовою для кваліфікації моральної шкоди ОСОБА_1 (встановлення юридичних передумов не входить в компетенцію даного дослідження).

Розмір заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок психотравмуючих переживань, пов`язаних із порушенням його майнових прав, з урахуванням психологічних коефіцієнтів, може становити 6 мінімальних заробітних плат.

Моральні збитки вказує, за негативний вплив на його морально-психологічний та психічний стан який виразився в продовжуваній глибокій депресії щодо можливої втрати мого нерухомого майна, в разі постановлення судом рішення на користь позивача ОСОБА_2 за наданими ним суду підробленими документами та намагання відповідача відібрати через судове рішення його нерухоме майно.

Враховуюче наведене, уточнення до позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 збитки, завдані забезпеченням позову в сумі 267 915,11 грн., з них: - завдані забезпеченням позову матеріальні збитки в сумі 97 887, 11 грн.; -завдані забезпеченням позову моральні збитки - в сумі 170 028 грн.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.11.2017 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 27.11.2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Суд зазначає, що 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції.

У відповідності до п.9 Розділу VII Перехідних Положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувся за правилами загального позовного провадження, що передбачено новою редакцією ЦПК України.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.03.2018 року провадження у справі зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних сил України.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.09.2018 року поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 20.12.2018 року заяву представника відповідача ОСОБА_6 про відвід головуючого судді Гавриленко О.М. задоволено та справу передано для повторного розподілу відповідно до вимог ст.33 ЦПК України.

Після повторного автоматичного розподілу, в порядку визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, дану цивільну справу передано на розгляд судді Базарнику Б.І. та прийнято суддею відповідно до ухвали суду від 22.12.2018 року.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.04.2019 року зупинено провадження у справі до ухвалення рішення по іншій справі.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24.04.2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали суду відмовлено.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 21.10.2019 року поновлено провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 17.09.2020 року уточнену заяву залишено без руху та надано строк для усування недоліків.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 02.12.2020 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву.

Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 28.01.2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явився, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомленні належним чином. Згідно з клопотанням позивача від 01.04.2020 року розгляд справи просив слухати без його участі та без участі його представника.

Відповідач в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 23.02.2021 року через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 04.12.2015 року забезпечено позов, шляхом накладення арешту на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , на суму позову 72857 гривень 33 копійки, до закінчення розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили (а.с.8).

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.12.2016 року у справі №2/679/50/2016 за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Нетішинської міської ради Хмельницької області, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів на відшкодування вартості майна отриманого в результаті угоди, визнання протиправним та скасування рішення, позов задоволено частково, визнано недійсним договір від 19.01.1995 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про обмін квартири АДРЕСА_2 на квартиру АДРЕСА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Нетішинської міської ради народних депутатів Славутського району Хмельницької області від 19.01.1995 року № 14 «Про міський обмін житлової площі». Рішення суду набрало законної сили 01.08.2017 року (а.с.9-11).

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 01.08.2017 року вищезазначене судове рішення залишено без змін (а.с.12-14).

З висновку експерта №147п від 19.10.2016 року вбачається, що підпис від імені ОСОБА_1 в «заявлении на обмен жилой площади» від 18.01.1995 року в графі «16. Подписи совершеннолетних членов семьи» в другому рядку виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (а.с.15-18).

Відповідно до висновку №5/2017 за результатами психологічного дослідження ОСОБА_1 , враховуючи індивідуально-психологічні властивості ОСОБА_1 , а також зміст ситуації, що склалася для нього внаслідок порушення його майнових прав, слід зазначити, що дана ситуація була для нього стресогенною, позбавила відчуття психологічного благополуччя та емоційного комфорту, усталеності та передбаченості певних життєвих подій. Дана ситуація являла собою загрозу бути позбавленим належного йому майна, через арешт на квартиру він не міг на власний розсуд користуватись ним, вільно планувати своє життя, а вимушений був витрачати значний час, психологічні зусилля та гроші на захист своїх інтересів в суді.

Зазначена ситуація значною мірою позначилась на його фінансовою становищі, він вимушений був витрачати суттєві для нього кошти на відстоювання власної позиції в суді, а саме: сплачувати адвокатські послуги, транспортні витрати, проведення експертиз. Дана ситуація внесла матеріальну нестабільність в його життя, призвела до незапланованих фінансових витрат. Внаслідок порушення його майнових прав підекспертний відчуває негативні емоції: обурення, тривоги, хвилювання, невпевненості в своєму майбутньому, пригніченості, залежності від інших та неможливості власними силами подолати ситуацію, приниження, невизначеності, розгубленості, тощо.

Психотравмуючий характер зазначеної ситуації та пов`язані з цим негативні душевні переживання (страждання) є психологічною передумовою для кваліфікації моральної шкоди ОСОБА_1 встановлення юридичних передумов не входить в компетенцію даного дослідження).

Розмір заподіяної ОСОБА_1 моральної шкоди внаслідок психотравмуючих переживань, пов`язаних із порушенням його майнових прав, з урахуванням психологічних коефіцієнтів може становити 36 мінімальних заробітних плат.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач в позовній заяві посилається на те, що накладений арешт на його квартиру не скасований, що спричиняє йому матеріальні збитки та моральні страждання.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором, або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

З наведеного вбачається, що обов`язок доказування розподіляється згідно з перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

ОСОБА_1 , не надав суду жодного доказу того, що діями відповідача йому спричинена матеріальна шкода, не надано розрахунків та обґрунтування суми шкоди, яку він просить стягнути з відповідача.

Очевидним є те, що доводи про те, що провадженням по справі 2/679/50/20216 позивачу завдана матеріальна шкода, є такими що не підтверджені належними і допустимими доказами, як цього вимагають ст.ст. 76, 77 ЦПК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції, жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відтак підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 11.09.2018 року по справі № 905/1926/16.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що його права порушені з боку відповідача.

Слід також врахувати, що метою забезпечення позову є забезпечення виконання рішення суду в справі у випадку задоволення позову. Накладення арешту на майно є одним із видів такого забезпечення, який полягає у забороні вчинення дій розпорядчого характеру щодо конкретно визначеного майна. Таким чином сам факт накладення арешту на майно в порядку забезпечення цивільного позову не свідчить про завдання особі - власнику цього майна збитків.

Частинами 3-5 статті 154 ЦПК України в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій була передбачена можливість скасування заходів забезпечення позову за заявою особи, щодо якої вжито такі заходи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою не звертався.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд вважає, що ці вимоги необґрунтовані, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховується вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р. (п.З) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У частині вимог про стягнення з відповідачів завданої моральної шкоди, позивачем не було належним чином обґрунтовано, тому у цій частині вимог суд має йому відмовити.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На підставі наведеного суд вважає, що позивачу не була спричинена моральна шкода, а тому ці вимоги також задоволенню не підлягають.

Що стосується висновку №5/2017 за результатами психологічного дослідження ОСОБА_1 , суд не бере його до уваги, оскільки в вказаному висновку не вказано, що саме відповідачем для позивача завдані моральні збитки.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід також врахувати, що метою забезпечення позову є забезпечення виконання рішення суду в справі у випадку задоволення позову. Накладення арешту на майно є одним із видів такого забезпечення, який полягає у забороні вчинення дій розпорядчого характеру щодо конкретно визначеного майна. Таким чином сам факт накладення арешту на майно в порядку забезпечення цивільного позову не свідчить про завдання особі - власнику цього майна збитків.

Частинами 3-5 статті 154 ЦПК України в редакції, чинній на час вчинення процесуальних дій була передбачена можливість скасування заходів забезпечення позову за заявою особи, щодо якої вжито такі заходи. Однак, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 до суду з відповідною заявою не звертався.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Вирішуючи питання в порядку ст.141 ЦПК України та враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних та моральних збитків, завданих забезпеченням позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду або через Нетішинський міський суд Хмельницької області (відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 04.03.2021 року.

Сторони у справі №679/1479/17:

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_4 ).

Суддя Б.І.Базарник