Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2021 Справа №607/11766/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 , яка виступає в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, третя особа Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради про визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , яка виступає в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 , звернулася в суд із позовом до Тернопільської міської ради, у якому просить визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині на квартиру за АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що вона проживає із 2 000 року за адресою АДРЕСА_2 . Дане житло отримала, як гуртожиток, її мати ОСОБА_3 . У даній квартирі ОСОБА_1 зареєстрована та проживає з своїм сином - ОСОБА_2 . Однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , складається з кімнати, площею 18,1 кв.м., кухні, площею 6,4 кв.м., ванної, площею 3,4 кв.м., коридору, площею 4,6 кв.м. та балкону, площею 3 кв.м., на 1 поверсі 10- поверхового будинку. Загальна площа квартири 32,5 кв.м. У 2015 році позивачка звернулась до Тернопільської міської ради із з заявою про приватизацію гуртожитку, але отримала лист з пропозицією надати копію ордера та копію трудової книжки матері. Оскільки дані документи були втрачені, ОСОБА_1 надала виписку з рішень виконавчого комітету Тернопілсьької міської ради про надання житла ОСОБА_3 . Проте, копію ордера та трудової книжки позивачем не знайдено. Також, просить застосувати строки набувальної давності, оскільки позивачі відкрито та безперервно володіли спірною квартирою АДРЕСА_1 , більше 10 років та не вживали заходів спрямованих на приховування факту володіння майном, тому, відповідно до вимог ст. 344 ЦК України, мають право набути право власності на дану квартиру.

Позивач ОСОБА_1 , яка виступає в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, попередньо подавши клопотання відповідно до якого просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечує.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у відсутності їх представника. Також надав письмові пояснення відповідно до яких зазначив, що листом від 23.02.1995 р. №100/07 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради повідомлено ОСОБА_3 , що у зв`язку із займаною посадою останній запропоновано однокімнатну квартиру в будинку АДРЕСА_3 . Після здачі даного будинку в експлуатацію, рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 14.06.1995 р. №513 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 18 кв.м., в якості гуртожитку, закріплено за управлінням житлово-комунального господарства. Заселення даної кімнати дозволено проводити управлінню житлово-комунального господарства. У спірній квартирі проживають ОСОБА_1 та її син ОСОБА_2 , які включенні в перелік осіб, які мають право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . При прийнятті рішення, Управління покладаються на думку суду

30 жовтня 2020 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 грудня 2020 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив

Згідно інформації викладеній у листі від 23.02.1995 р. №100/07 виконавчим комітетом Тернопільської міської ради повідомлено ОСОБА_3 , що у зв`язку із займаною посадою останній запропоновано однокімнатну квартиру в будинку АДРЕСА_3 , після здачі його в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 14.06.1995 р. №513 однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 житловою площею 18 кв.м., в якості гуртожитку, закріплено за управлінням житлово-комунального господарства.

Відповідно до довідок №№ 40, 415 від 17.11.2015 року, виданої ПП «Вікторія-1» встановлено, що у квартирі по АДРЕСА_3 зареєстровані та проживають ОСОБА_1 (наймач) та ОСОБА_2 (син). Особовий рахунок відкритий на гр. ОСОБА_1 , будинок знаходиться на балансі ПП «Вікторія-1». Ізольована квартира складається з кімнати, площею 18,1 кв.м., кухні, площею 6,4 кв.м., ванної, площею 3,4 кв.м., коридору, площею 4,6 кв.м. та балкону, площею 3 кв.м., на 1 поверсі 10- поверхового будинку. Загальна площа квартири 32,5 кв.м.

Згідно довідки №40 від 15.09.2015 р., для приватизації житла за адресою АДРЕСА_2 в ТВБВ 10019/018 філії Тернопільське обласне управління АТ «Ощадбанк» вул.. 15 Квітня, 15а в м. Тернополі, включені наступні особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Житлові чеки не використано.

Як вбачається із довідок №№2868, 2869, виданих 17 листопада 2015 року ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», станом на 29.12.2012 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно обліку технічної інвентаризації в м. Тернополі, не мають зареєстрованого права приватної власності на будинок (квартиру) в м. Тернополі.

10 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою до Тернопільської міської ради про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , без ордера та трудової книжки.

Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 318 ЦК України, усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Вимогами ст. 181 ЦК України передбачено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Згідно з вимогами ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

Відповідно до роз`яснень викладених п. 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав», можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також ч. 4 ст. 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Як передбачено п. 14 цієї ж Постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачі достовірно довели факт набуття ними права власності за набувальною давністю, оскільки вони добросовісно і відкрито користуються нерухомим майном на протязі більше 10 років.

Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, судом не встановлено, а отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що за позивачами слід визнати право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , яка виступає в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Тернопільської міської ради, третя особа Управління житлово-комунального господарства, благоустрою та екології Тернопільської міської ради про визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 32,5 кв.м., житловою площею 18,1 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан