Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"09" березня 2021 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., за участю секретаря судового засідання Радченко М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за адресою: АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_2 відноситься до комунальної власності територіальної громади міста Маріуполя. У квартирі зареєстровані ОСОБА_1 - квартиронаймач, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - діти квартиронаймача. 04 червня 2020 року комісією у складі головного спеціаліста відділу обліку та приватизації житлового фонду управління міського майна департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Романюк М.В., головних спеціалістів відділу контролю за використанням активів департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради Толстової В. А., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , встановлено, що спірна квартира у приватну власність не надавалася, зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не мешкають десять років, квартира зачинена, ключі від квартири перебувають у сусідки з квартири АДРЕСА_3 . Наявна заборгованість за сплату комунальних послуг, а саме за даними ККП «Маріупольтепломережа» у сумі 9371,78 грн., КП «Комунальник» 1436,51 грн. На підставі викладеного, позивач просив визнати відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідачі в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують їх відзив відповідачі не надали.

У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У зв`язку із тим, що відповідачі своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду представника позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 перебуває у власності територіальної громади м.Маріуполя та є комунальною власністю.

Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 , квартиронаймачем спірного житла є ОСОБА_1 . Членами її сім`ї вказані ОСОБА_6 , 1992 року народження, та ОСОБА_7 , 2001 року народження.

Згідно довідки, в реєстрі територіальної громади м.Маріуполя наявна нформація за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за вказаною адресою з 18 вересня 2003 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12 листопада 2009 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 17 вересня 2003 року.

Відповідно до акту обстеження житлового приміщення від 04 червня 2020 року, квартира АДРЕСА_2 встановлено, що в квартирі зареєстровані відповідачі по справі, однак в ній не проживають 10 років, квартира є зачиненою та нею ніхто не користується. У приватну власність квартира не передавалася. Наявна заборгованість з оплати комунальних послуг ( ККП «Маріупольтепломережа» станом на 10 липня 2020 року - 9371,78 грн.,КП «Комунальник» станом на 01 травня 2020 року- 1436,51 грн).

Відповідно до довідки ЖКП «Керуюча компанія «Кальміуська» №280, в зазначеному підприємстві відсутній ордер за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Стаття 61 ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Як наголошує ст.163 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків встановлених ч.1, п.п.1 та 5 ч.3 та ч.4 ст.71 ЖК України.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року зазначав, що поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було в законному порядку встановлене, а залежить від фактичних обставин, а саме - існування достатніх і тривалих зв`язків із конкретним місцем. Утрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання в право на житло.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Оскільки судом встановлено, що ордер, виданий на ім`я відповідачів відсутній, відповідачі не проживають в спірній квартирі десять років, оплата за користування житлом не здійснюється, що перешкоджає позивачеві у здійсненні прав щодо майна, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2102 грн., тому суд вважає необхідним стягнути на користь позивача вказану суму судового збору з відповідачів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283, ст. 15, 18, 71, 72 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Виконавчого комітету Маріупольської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Виконавчого комітету Маріупольської міської ради судові витрати зі сплати судового збору в рівних частках з кожного по 700,66 грн., що загалом складає 2102 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача , яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: Ю. О. Матвєєва