Справа № 754/4245/18
У Х В А Л А

Іменем України

10 грудня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Костриці В.В.

за участі - представника скаржника - Вареника А.М.

представника боржника ОСОБА_1

державного виконавця Пічкур Ю.А.

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_2 на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМРУ міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлії Анатолівни

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з вищевказаною скаргою, якій просила: визнати неправомірними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни щодо винесення постанови від 19.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64192014; скасувати постанову державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пічкур Юлії Анатоліївни від 19.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64192014.

Скаржник обґрунтовуючи свої вимоги зазначила, що Деснянським районним судом м. Києва 17.12.2018 було ухвалене рішення у цивільній справі № 754/4245/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Ковальчука Сергія Павловича, третя особа ОСОБА_4 про витребування майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав, яким: позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, третя особа: ОСОБА_4 про витребування майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав було задоволено; витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.11.2015 року № 26563472 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. в рахунок судового збору, сплаченого при подачі позову до суду; стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича на користь ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. в рахунок судового збору, сплаченого при подачі позову до суду. Рішенням Київського апеляційного суду від 14.03.2019 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 залишено без змін. Постановою Верховного суду від 10.06.2020 касаційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17.12.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 14.03.2019 року без змін. 26 січня 2021 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченком Романом Анатолійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64192014. 19 травня 2021 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлією Анатоліївною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64192014. Як підстави для закінчення виконавчого провадження було зазначено: «Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.03.2021 державним реєстратором 20.10.2020 та 16.11.2015 квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за стягувачем ОСОБА_2 . Отже стягувач фактично володіє даною квартирою, рішення виконано». При цьому державними виконавцями, у яких на виконанні перебувало виконавче провадження № 64192014, не було вчинено взагалі жодних дій, спрямованих на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 року. Станом на сьогоднішній день у ОСОБА_2 відсутній доступ до її квартири та є перешкоди у користуванні нею. Отже, належну ОСОБА_2 квартиру їй фактично не було передано, що унеможливлює здійснення нею всіх прав як власника квартири, а тому немає підстав вважати, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 виконане державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлією Анатоліївною і виконавче провадження № 64192014 року може бути закінчене.

В судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав в повному обсязі.

Представник боржника проти задоволення скарги заперечував.

Державний виконавець Пічукр Ю.А. проти задоволення скарги заперечувала в повному обсязі, в поданих суду письмових поясненнях (відзиві) зауважила про повне виконання судового рішення та відсутність підстав для задоволення скарги.

У відповідності до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами першою й другою статті 450 ЦПК України передбачено, що скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджає її розгляду.

Суд, вислухавши пояснення скаржника, державного виконавця, представника боржника, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги скаржника, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Деснянським районним судом м. Києва 17.12.2018 було ухвалене рішення у цивільній справі № 754/4245/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Ковальчука Сергія Павловича, третя особа ОСОБА_4 про витребування майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав, яким: позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича, третя особа: ОСОБА_4 про витребування майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав було задоволено; витребувано від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.11.2015 року № 26563472 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. в рахунок судового збору, сплаченого при подачі позову до суду; стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича на користь ОСОБА_2 704 грн. 80 коп. в рахунок судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

Рішенням Київського апеляційного суду від 14.03.2019 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 10.06.2020 касаційну скаргу ОСОБА_3 було залишено без задоволення, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17.12.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 14.03.2019 року без змін.

26 січня 2021 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченком Романом Анатолійовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64192014.

19 травня 2021 року державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлією Анатоліївною було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64192014.

Як підстави для закінчення виконавчого провадження було зазначено: «Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.03.2021 державним реєстратором 20.10.2020 та 16.11.2015 квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за стягувачем ОСОБА_2 . Отже, стягувач фактично володіє даною квартирою, рішення виконано».

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Закон України «Про виконавче провадження» є спеціальним законом, що регулює виконання рішень судів, інших органів (посадових осіб).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Стаття 2 Закону України «Про виконавче провадження» регламентує, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно, і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до приписів статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувана про примусове виконання рішення; якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом.

З постанови державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни про закриття виконавчого провадження № 64192014 від 19.05.2021 вбачається, що підставою закриття стала інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до якої стягувач є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувана від примусового виконання судового рішення; затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувана чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувана від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувану, або знищення речі, що має бути передана стягувану в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувана - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотеко держателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки; погашення, списання згідно із Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), перед постачальниками електричної енергії за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням; списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Стаття 391 ЦК України регламентує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Скаржник зазначає, і це не було спростовано, що у ОСОБА_2 відсутній доступ до її квартири та є перешкоди у користуванні нею.

Отже, належну ОСОБА_2 квартиру їй фактично не було передано, що унеможливлює здійснення нею всіх прав як власника квартири, а тому немає підстав вважати, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 виконане державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлією Анатоліївною і виконавче провадження № 64192014 року може бути закінчене.

Для встановлення фактичного володіння необхідним є встановлення такого фактичного відношення особи до речі, яке відповідатиме прагненню особи панувати над річчю. Таке фактичне панування є наявним у всіх тих ситуаціях, коли володілець за умови нормального ходу речей може розраховувати на те, що річ перебуває і буде перебувати фактично під його владою.

Згідно зі статтею 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін ("Горнсбі проти Греції" (Hornsby V. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці без неналежних затримок (у справі "Фуклев проти України", заява N 71186/01). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці ("Чіжов проти України" п. 40).

Крім того, у рішенні від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п. 2 ч. 2 ст. 17, п. 8 ч. 1 ст. 26, ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження») Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 п.п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013); набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

За позицією Конституційного Суду України, висловленою у рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(ІІ)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України (абзац 15 п. З мотивувальної частини рішення від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002); право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя (абзац 8 п. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 23 листопада 2018 року № 10-р/2018). Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст. 55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року № 1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст. 129-1, ч. 2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Враховуючи викладене вище, вбачається, що постанова про закриття виконавчого провадження № 64192014 від 19.05.2021, винесена передчасно і не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 260,447,450,451 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_2 на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлії Анатолівни задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Юлії Анатоліївни від 19 травня 2021 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 64192014.

Апеляційна скарга на ухвали суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 30 грудня 2021 року.

Суддя: