СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/3895/18

пр. № 2/759/156/21

23 лютого 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - Журибеди О.М.,

при секретарях - Крічфалушій М.І., Ковтун М.В., Мурга Т.С., Байдюк Д.О., Бойчук М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И В:

Генеральний директор ТОВ «Компанія «Транспеле» у березні 2018 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником юридичної особи, яким просить стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача завдану матеріальну шкоду в сумі 27947,67грн. та понесені судові витрати. Позов обґрунтований тим, що на підставі наказу № 1213001 від 14.12.2016 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Компанія «Транспеле» на посаду водія. 13.12.2016 року з ОСОБА_1 був укладений трудовий договір, договір про повну матеріальну відповідальність та відповідач був ознайомлений з посадовими інструкціями водія автотранспортних засобів. Наказом від 20.07.2017 року ТОВ «Компанія «Транспеле» ОСОБА_1 було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на роботі без поважних причин. Крім того, зазначив, що під час остаточного розрахунку з відповідачем було виявлено факти завдання відповідачем шкоди ТОВ «Компанія «Транспеле» вчинених відповідачем під час виконання трудових обов`язків, що призвело до завдання позивачу майнової шкоди в розмірі 21675,56 грн., які просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 23.04.2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за загальними правилами позовного провадження.

26.11.2018 року представником відповідача ОСОБА_2 до суду подано відзив, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову, посилаючись на його необґрунтованість.

В судовому засіданні представник позивача Конкін В.В. підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись на обставини викладені позові.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 14.12.2016 р. на підставі наказу ( розпорядження) № ПЛ-12130001 - ПЛ- 0892960 від 13.12.2016 р. ОСОБА_1 призначено на посаду водія автотранспортних засобів, з оплатою праці згідно діючого положення (а.с. 17).

13.12.2016 року з ОСОБА_1 був укладений трудовий договір та договір про повну матеріальну відповідальність з водієм автотранспортних засобів (а.с. 19, 20).

Наказом від 20.07.2017 року № 7200001 ОСОБА_1 було звільнено з ТОВ «Компанія «Транспеле» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України в зв`язку з відсутню на роботі без поважної причини ( прогул).

Як зазначає позивач в зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 реєстраційних документів, а саме свідоцтва про державну реєстрацію транспортних засобів позивачу було завдано матеріальних збитків в сумі 1590,17 грн.

Крім того, позивач зазначає, що відповідачем до та після звільнення не було повернуто позивачу суму грошових коштів, які були надані відповідачу у звіт на службове відрядження в розмірі 20165,45 грн. а також видатки на оплату додаткової кількості палива, яке викликане перевитратою дизельного палива понад затверджені норми в розмірі 6192,05 грн., які позивач просить стягнути з ОСОБА_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 ст. 130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст. 130 КЗпП України.

Статтею 134 Кодексу Законів про працю України передбачено відповідальність працівника який несе повну матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24, експедитори при перевезенні вантажів належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст. 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно ст. 130 КЗпП України неодержані підприємством, установою, організацією прибутки не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню працівником.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, які саме винні, протиправні дії вчинив відповідач, що призвели до заподіяння шкоди, як обов`язкові умови покладення на працівника матеріальної відповідальності, в суді позивачем не доведено.

Таким чином з наявних у справі доказів, не можна дійти висновку, що винними протиправними діями відповідача позивачу заподіяно матеріальної шкоди і він має нести цивільну відповідальність.

Належні, достатні і допустимі докази про обставини заподіяння шкоди, необхідні для покладання на особу матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну працівником при виконанні трудових обов`язків суду не подано.

На підставі викладеного та керуючись ст. 130, п. 3 ст. 134, 135,136, 232,233 КЗпП, ст. 12,13,77,79, 81,263,264,27,354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Транспеле» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Журибеда