Справа № 296/2347/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

"17" лютого 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

за участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 15000 доларів США, штрафні санкції у сумі 115,61 доларів США, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10000,00 грн., а також судовий збір за подання позову в сумі 4192,86 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 13.12.2019 року між сторонами укладено усний договір позики, за яким відповідач ОСОБА_3 отримав в борг у позивача ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 15000 доларів США і зобов`язався повернути позику до 20.12.2019 року. Даний факт підтверджується розпискою від 13.12.2019 року.

Відповідач, у встановлений в розписці строк кошти не повернув, на звернення щодо повернення коштів не реагує.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2020 року головуючим суддею у даній цивільній справі визначено суддю Адамовича О.Й.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 15.04.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 28.10.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позові. Заперечив, щодо відкладення розгляду справи, оскільки відповідач систематично не з`являється в судові засідання.

Відповідач в судові засіданні 17.06.2020, 16.09.2020, 28.10.2020, 16.12.2020, 21.01.2021 та 17.02.2020 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся. Разом з тим, відповідачем на кожне судове засідання було подано заяви про відкладення розгляду справи за станом здоров`я.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає, що додана відповідачем до заяви про відкладення розгляду справи копія довідки від 08.07.2020 року до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про огляд та втановлення першої групи інвалідності до 03.07.2021 (а.с.89), не свідчить про поважність неявки в дане судове засідання, з урахуванням часу лікування та за відсутністю доказів того, що відповідач фізично не може з`явитися в дане судове засідання на розгляд справи, або існування обєктивних причин, які перешкоджають явці (перебування на стаціонарному лікуванні, в санаторії тощо). Довідка МСЕК серії 12 ААБ №864808 свідчить про визначення групи інвалідності.

Крім того, суд вважає, що з огляду на тривалість розгляду справи, кількість судових засідань, відповідач міг скористатися правовою допомогою правника (адвоката), в т.ч. безоплатною.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи.

Судом встановлено, що 13.12.2019 року ОСОБА_3 взяв в позику в ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 15000 доларів США, що підтверджується розпискою від 13.12.2019 року. Оригінал розписки надано суду та долучено до матеріалів справи (а.с. 55).

У розписці відповідач зобов`язався повернути 15000 доларів США до 20.12.2019 року.

Проте, у визначений в договорі строк відповідач позику позивачу не повернув.

Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань.

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц / провадження № 14-446цс18 від 16 січня 2019 року, відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Як вбачається зі змісту розписки, позика відбувалася в доларах США без визначення гривневого еквіваленту.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Велика Палата прийшла до висновку, що гривня, як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Право позивача нараховувати річні в іноземній валюті та їх стягнення судом передбачено і постановою Великої Палати Верховного Суду в справі № 761/26293/16-ц від 20 березня 2019 року, яка, відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом.

З розрахунку позивача вбачається, що основна сума заборгованості за договором позики становить 15000 доларів США, а три проценти річних від простроченої суми 115,61 доларів США (період просторчення з 21.12.2019 по 23.03.2020 (94 дні)).

Станом на день звернення з позовом відповідач взяті на себе зобов`язання перед позивачем належним чином не виконав, доказів про повернення грошових коштів матеріали справи не містять, приведений розрахунок відповідач не спростовував, свого розрахунку не надав, таким чином з суд доходить висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 13.12.2019 року у розмірі 15000 доларів США та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 115,61 доларів США.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд враховує наступне.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 4192,90 грн., що підтверджується квитанцією від 14 грудня 2002 року (а.с.1).

Згідно Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У справі за № 6-1065цс17 (постанова від 16.08.2017 р.) Верховним Судом була висловлена наступна правова позиція. Відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті). Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки відповідач згідно довідки від 08.07.2020 року до акта огляду медико-соціальною експертною комісією є особою першої групи інвалідності, витрати позивача зі сплати судового збору підлягають компенсації за рахунок держави.

В силу ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога)

Позивачем було заявлено про понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі10000,00 грн .

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу позивачем було надано копію договору про надання професійної правничої допомоги №14 від 20.03.2020 року, який укладено з адвокатом Кудак А.М. (а.с. 8-13); ордер на надання правової допомоги серії ЖТ №057222 (а.с. 15); акт надання послуг від 27 жовтня 2020 року, згідно якого адвокатом було надано консультація, вивчення документів, вибір правової позиції по справі, підготовка позовної заяви, підготовка та зівіряння копій документів. участь в судових засіданнях. Розмір гонорару адвоката за надану правову допомогу становить 10000,00 грн. (а.с. 56).

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З п.7.2. договору про надання пройесійної правничої допомоги №14 від 20.03.2020 року вбачається, що розмір гонорару адвоката не залежить від досягнення чи недосягнення адвокатом позитивного результату, якого бажає клієнт, та за домовленістю сторін становить 10000грн.

Пунктами 7.5. та 7.6 договору визначено, що клієнт сплачує гонорар у день отримання рахунку-факттури; гонорар сплачується готівкою або здійснюється у безготівковому порядку на рахунок адвоката. У разі проведення розрахунку готівкою адвокат видає відповідну довідку.

При цьому в складеному між позивачем та адвокатом акті наданих послуг від 27.10.2020 року оплата гонорару має бути здійснена протягом 5 банківських днів (а.с. 56).

Однак будь-яких доказів, що свідчать про оплату гонорару (довідка, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки) позивачем (його представником) не надано. В судовому засіданні адвокатом також не повідомлялося про надання таких доказів пізніше.

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №509/5043/17 від 09.10.2020 року, ненадання необхідних доказів в підтвердження надання правничої допомоги та її оплати, є підставою для відмови у стягенні таких витрат.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачу в частині відшкодування витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн., за недоведеністю їх фактичної оплати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 526, 625, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 133, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280, 281, 282, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 13 грудня 2019 року у сумі 15 000 доларів США та 3% річних в сумі 115,61 долари США, а всього 15 115 (п`ятнадцять тисяч сто п`ятнадцять) доларів США 61 (шістдесят один) цент.

Витрати ОСОБА_2 зі сплати судового збору в розмірі 4192 грн. 90 коп. компенсувати за рахунок держави.

У відшкодуванні витрат на правову допомогу в сумі 10000 грн. - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення:01.03.2021.