ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/554/21 Справа № 2-969/11 Суддя у 1-й інстанції - Чулініна Д.Г. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року

у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2009 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 26 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №74/ф/6 про надання кредиту у сумі 34000,00 доларів США на строк з 26 березня 2007 року по 25 березня 2016 року із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір поруки №74/ф/6/1П від 26 березня 2007 року, відповідно до якого остання взяла на себе зобов`язання перед кредитором відповідати по зобов`язанням ОСОБА_2 , які виникають з умов кредитного договору №74/ф/6 від 26 березня 2007 року.

У зв`язку з систематичним невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідачів надіслано та вручено особисто під підпис попередження про необхідність погашення простроченої заборгованості за кредитним договором від 13 листопада 2008 року та 08 квітня 2009 року надіслано попередження з вимогою дострокового погашення заборгованості.

Зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконувала, у зв`язку з чим станом на 06 травня 2010 року утворилась заборгованість у розмірі 35080,71 доларів США та 30902,21 грн. з яких: 28860,69 доларів США поточна заборгованість щодо повернення кредиту; 6615,00 доларів США прострочена заборгованість щодо повернення кредиту; 5918,32 доларів США прострочена заборгованість щодо сплати процентів за користування кредитом; 16224,62 грн. - пеня, нарахована за несвоєчасне повернення кредиту; 14657,59 грн. - пеня, нарахована за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, яку ПАТ АБ «Укргазбанк» просить стягнути з відповідачів на свою користь.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 солідарно 230120,71 грн., еквівалентних 28860,69 доларам США основного боргу, 49595,33 грн., еквівалентних 6220,02 доларам США боргу з процентів, 30882,21 грн. пені, а разом 310598,25 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник порушує строки виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач набув право на дострокове повернення залишку суму кредиту. У відповідачів виник солідарний обов`язок сплатити суму заборгованості, який вони не виконали, на підставі чого права позивача підлягають захисту.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення з неї боргу та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, якими б підтверджувалась наявність та розмір заборгованості позичальника. Направивши позичальнику вимогу від 13 листопада 2008 року, позивач реалізував своє право на дострокове виконання зобов`язання позичальником, змінивши термін його дії. З позовом до суду позивач звернувся 07 липня 2009 року, тобто з пропуском шестимісячного строку від дня пред`явлення вимоги, тому на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України зобов`язання поручителя припинилися.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлено, що 26 березня 2007 року за заявою про видачу готівки №75_20 позивач передав ОСОБА_2 у власність 34000,00 долари США на умовах укладеного кредитного договору №74/ф/6 від 26 березня 2007 року.

Кошти відповідачем отримані в кредит на споживчі цілі на строк з 26 березня 2007 року до 25 березня 2016 року з поверненням частинами за графіком погашення, погодженим в п. 3.3.1 договору, під проценти за користування кредитом 12,5% річних у валюті кредиту.

Відповідач зобов`язався повернути позивачу кредит, дотримуючись умов п.п. 3.3.1, 3.3.2, 3.3.17 договору про розмір частин, строки та спосіб їх виплат, процентів і валюту виконання.

Зобов`язання відповідача за укладеним договором щодо дотримання строків виконання забезпечувалися пенею в розмірі 0,5% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення прострочення до повного погашення заборгованості, але в межах строків давності (п. 5.3 договору).

ОСОБА_1 на умовах укладеного нею з позивачем договору поручилась за виконання відповідачем ОСОБА_2 зобов`язань з повернення у встановлені строки суми основного боргу, процентів за користування кредитом та пені, погодившись сплатити солідарно з нею грошовий борг.

З жовтня 2008 року ОСОБА_2 не сплачувала проценти за кредитом, а також відступила від умов і строків виконання обов`язків, у зв`язку з чим остання прострочила виконання зобов`язання щодо повернення позивачу частини кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

На дострокове повернення залишку суми кредиту позивач набув право відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України з 01 листопада 2008 року, направивши листом від 13 листопада 2008 року ОСОБА_2 відповідну вимогу, яку остання тримала особисто 11 грудня 2018 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що у останньої згідно ст.ст. 554, 555 ЦК України виник солідарний обов`язок сплатити позивачу суму заборгованості, чого вона не виконала.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За статтею 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).

Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частини перша статті 554 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга статті 554 ЦК України).

Суд першої інстанцій встановив, що 26 березня 2007 року ПАТ АБ «Укргазбанк» уклало з ОСОБА_1 договір поруки №74/Ф/6/1П, згідно якого остання поручилась перед банком за виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором.

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє відповідне право кредитора.

Відповідно до пункту 2.1. договору поруки, у випадку невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до позичальника та поручителя.

Згідно пункту 5.1. договору поруки, договор набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).

Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

У пунктах 3.3.1., 3.3.2. кредитного договору сторони погодили, що позичальник зобов`язується повертати кредит починаючи з квітня 2007 року у розмірі не менше 315,00 доларів США щомісячно, не пізніше передостаннього робочого дня місяці, а 25 березня 2016 року 295,00 доларів США на відповідний банківський рахунок. Сплачувати проценти за користування кредитом виходячи із 12,5% річних у валюті кредиту з 1 по 10 число місяця наступного за місяцем, в якому нараховуються відсотки.

Отже, сторони кредитного договору встановили, зокрема, строк виконання позичальником окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачені окремі зобов`язання боржника щодо повернення боргу щомісяця частинами та встановлена самостійна відповідальність боржника за невиконання таких обов`язків, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованості повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, ПАТ АБ «Укргазбанк» направило ОСОБА_2 вимогу від 13 листопада 2008 року, яку остання отримала 11 грудня 2008 року, тобто позивач реалізував своє право відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове виконання зобов`язання позичальником за кредитним договором, змінивши термін його дії.

Отже, пред`явивши вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14).

З огляду на викладене, беручи до уваги направлення позивачем 13 листопада 2008 року позичальникові вимоги з вказівками на те, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав, позивач мав звернутися до поручителя з позовом у межах шести місяців від цієї дати.

Таким чином встановивши, що ПАТ АБ «Укргазбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінило строк виконання основного зобов`язання та звернулося з позовними вимогами лише 07 липня 2009 року, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя.

За положеннями ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо даних для задоволення апеляційної скарги, тому з урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 червня 2011 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 230 120 грн. 71 коп, еквівалентних 28 860, 69 доларам США основного боргу, 49 595 грн. 33 коп., еквівалентних 6 220,02 доларам США боргу з процентів, 30 882 грн. 21 коп. пені, а разом 310 598 грн. 25 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про солідарне стягнення суми боргу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида