ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Херсон

єдиний унікальний номер справи 665/753/20

номер провадження 22-ц/819/130/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (суддя-доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

секретар Дундич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» на рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01.10.2020 року у складі судді Березнікова О.В. зі складенням повного тексту рішення 08.10.2020 року у справі № 665/753/20 за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» про стягнення заборгованості за договором оренди

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду через електронний суд позов до Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» про стягнення заборгованості за договором оренди.

В обгрунтування заявлених вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем узятих на себе зобов`язань зі сплати орендної плати в період з 2013-2019 роки за договором оренди земельної ділянки № 253 від 20 травня 2013 року.

Позивач вказував, що п.9 договору оренди передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, проте відповідач протягом 2013-2017 року сплачував орендну плату не в повному обсязі, а саме без урахування індексів інфляції, а за 2018-2019 рік орендна плата не була сплачена взагалі.

За розрахунком позивача, орендна плата за 2013-2019 роки обрахована з урахуванням індексів споживчих цін (інфляції), встановлених Державною службою статистики України повинна становити:

- розмір орендної плати за 2013 рік обчислений з урахуванням індексу інфляції 100,50% становить 5 331,92 грн. (розраховано множенням індексу інфляції 100,50% на розмір орендної плати у попередньому році 5305,39 )

- розмір орендної плати за 2014 рік обчислений з урахуванням індексу інфляції 124,90% становить 6 659,56 грн. (розраховано множенням індексу інфляції 124,90% на розмір орендної плати у попередньому році 5331,92 )

- розмір орендної плати за 2015 рік обчислений з урахуванням індексу інфляції 143,30% становить 9 543,16 грн. (розраховано множенням індексу інфляції 143,30% на розмір орендної плати у попередньому році 6659,56 )

- розмір орендної плати за 2016 рік обчислений з урахуванням індексу інфляції 112,40% становить 10 726,51 грн. (розраховано множенням індексу інфляції 112,40% на розмір орендної плати у попередньому році 9543,16 )

- розмір орендної плати за 2017 рік обчислений з урахуванням індексу інфляції 113,70% становить 12 196,04 грн. (розраховано множенням індексу інфляції 113,70% на розмір орендної плати у попередньому році 10726,51 )

- розмір орендної плати за 2018 рік обчислений з урахуванням індексу інфляції 109,80% становить 13 391,25 грн. (розраховано множенням індексу інфляції 109,80% на розмір орендної плати у попередньому році 12196,04 )

- розмір орендної плати за 2019 рік обчислений з урахуванням індексу інфляції 104,10% становить 13 940,29 грн. (розраховано множенням індексу інфляції 104,10% на розмір орендної плати у попередньому році 13391,25 ).

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по сплаті орендної плати за період з 2018-2019 рік з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у сумі 29023 грн 38 коп., відшкодувати судові витрати.

Рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 01.10.2020 року позов задоволено.

Стягнуто з сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди земельної ділянки №253 від 20.05.2013 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 29023,38 грн.

Стягнуто з сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн.

Додатковим рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області від 16 жовтня 2020 року задоволено заяву адвоката Шеремета М.П., стягнуто з СПрАТ «Водолій» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5306, 10 грн.

В апеляційній скарзі сільськогосподарське приватне акціонерне товариство «Водолій» з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд при розгляді справи дав неправильну оцінку доказам, деяким із них не дав оцінки взагалі, в основу рішення поклав лише позицію позивача, не спростовувавши заперечення відповідача. Скаржник зазначає, що суд не звернув уваги на те, що законодавством не затверджено механізму індексації орендної плати за землю, що на думку апелянта, надає підприємству право на власний розсуд визначити для себе будь-який зручний метод індексації. Вважає, що для розрахунку орендної плати слід застосовувати проіндексований на 1 січня поточного року розмір нормативно грошової оцінки. Звертає увагу на те, що орендар фактично не користувався орендованою земельною ділянкою в періоди з 03.10.2016 року по 17.03.2017 рік, з 04.07.2017 року по 14.11.2017 рік, з 17.04.2018 року по 14.06.2018, з 20.08.2018 по 08.10.2019 рік у зв`язку з неправомірними діями ОСОБА_1 , які полягали в незаконному розірванні договору оренди землі №253 від 20 травня 2013 року з СПрАТ «Водолій» та укладання договору оренди землі б/н від 12 жовтня 2016 року з ТОВ «Украгросолід Інтернешенл»).

За наведених обставин апелянт вважає безпідставними вимоги позивача про стягнення заборгованості по договору оренди земельної ділянки та з урахуванням виплаченої орендної плати за 2016-2017 рік вважає, що існує переплата за вказаний період у розмірі 8424,05 грн, а тому за 2018-2019 рік за фактичне користування землею орендна плата становить 4312,35 грн, тобто будь-якої заборгованості у СПрАТ "Водолій" перед позивачем не має.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Шеремет М.П., який діє від імені ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказуючи на те, що на момент розгляду справи договір оренди земельної ділянки є чинним, а земля обробляється СПрТА "Водолій", а тому визначені сторонами умови договору є обов`язковими для виконання.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Сидоренко Н.О., яка діє від імені відповідача, та директор СПрАТ «Водолій», ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав в ній викладених, просили апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі за договором оренди землі.

Адвокат Шеремет М.П., діючи від імені ОСОБА_1 заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вказуючи на законність прийнятого судом першої інстанції судового рішення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Згідно із приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яка розташована на території Преображенської сільської ради Чаплинського району Херсонської області, площею 4,6924 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер .04.025.0032.

20 травня 2013 року між ОСОБА_1 і СПрАТ імені Кірова укладено договір оренди вказаної земельної ділянки № НОМЕР_1 , строком на 10 років (а.с.10-13). Згідно з пунктами 8-10 договору оренди земельної ділянки орендар сплачує орендну плату, а саме 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5305 грн 39 коп. в рік; обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; орендна плата вноситься орендарем не пізніше 31 грудня.

Право оренди земельної ділянки зареєстровано 22.04.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та є дійсним на час розгляду справи. (а.с. 19).

Сторони не заперечують, що назву СПрАТ ім. Кірова змінено на ПрАТ «Водолій».

Із наявної в матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухо майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна сформованої станом на 10.06.2020 рік, вбачається, що стосовно спірної земельної ділянки 13.10.2016 року було зареєстровано інше речове право - право оренди земельної ділянки за ТОВ "Украгросолід Інтернешнл" на підставі договору оренди землі укладеного між ТОВ "Украгросолід Інтернешнл" та ОСОБА_1 строком дії на 15 років. Зазначене право оренди скасовано 05.12.2017 року на підставі судового рішення (а.с.55)

Згідно із ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до положень ч.2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, Земельним Кодексом України, Законом України «Про оренду землі».

За змістом ч.1 ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності, засноване на договорі.

Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Отже, зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі.

Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»).

У даній справі позивач та відповідач є сторонами договору оренди №253 від 20 травня 2013 року земельної ділянки з кадастровим номером :04:025:0032, які погодили всі істотні умови договору, а саме розмір орендної плати, який визначили на рівні 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5305,39 грн та обчислюється з урахуванням індексів інфляції; строки внесення орендної плати - не пізніше 31 грудня, форму розрахунку грошова; передача продукції та надання послуг, що оформляється відповідними актами.

Звертаючись до суду, позивач стверджував, що відповідачем протягом 2013-2017 років сплачувалась орендна плата не в повному обсязі, оскільки обчислення її розміру здійснювалося без урахування індексів інфляції, а за 2018-2019 роки орендна плата не була виплачена взагалі.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з умов п.9 договору оренди, якими передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції та зважаючи на відсутність доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості вважав його обґрунтованим. При цьому, суд врахував і ту обставину, що відповідачем не сплачувалась орендна плата у період 2018-2019 рік, у зв`язку з чим утворилася заборгованість з урахуванням індексу інфляції та 3% річних у розмірі 29023,38 грн.

Проте погодитися з висновками суду першої інстанції в частині визначення суми заборгованості по сплаті орендної плати не можна з таких підстав.

Як вже зазначалося між сторонами виникли договірні відносини з приводу оренди земельної ділянки та спір щодо обчислення та виплати орендної плати за 2018-2019 рік.

Із змісту договору оренди земельної ділянки №253 від 20 травня 2013 року вбачається, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Положень за яких орендна плата за кожний наступний рік визначається шляхом коригування орендної плати за попередній рік на індекс інфляції договір оренди не містить.

Проте як слідує із розрахунку наданого позивачем, розмір орендної плати починаючи з 2014 року автоматично змінюється позивачем з урахуванням індексів інфляції, що суперечить умовам укладеного договору.

Виходячи з умов укладеного між сторонами договору індексувати необхідно лише орендну плату, не збільшуючи розміру орендної плати на наступний рік з урахуванням проведеного індексування, оскільки між сторонами такої домовленості в договорі оренди земельної ділянки не визначено.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що розмір орендної плати за умовами договору має обраховуватися з урахуванням індексу інфляції, а автоматичне збільшення визначеного сторонами договору розміру орендної плати за рахунок нарахованих сум індексу інфляції є безпідставним, оскільки між сторонами не було досягнуто такої згоди при укладенні договору.

Як зазначено в п.8 договору оренди земельної ділянки №253 від 20.05.2013 року орендар сплачує орендну плату, а саме 3% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 5305 грн 39 коп., виходячи з нормативно грошової оцінки земельної ділянки 176846 грн 74 коп.

Як зазначив позивач у позовній заяві, за договором оренди земельної ділянки №253 від 20 травня 2013 року, відповідач не сплатив орендну плати за 2018-2019 рік у зв`язку із чим у орендаря утворилась заборгованість зі сплати орендної плати за 2018 рік у розмірі нарахованому позивачем 13391 грн 25 коп., за 2019 рік 13940 грн 29 коп.

Матеріали справи не містять доказів, які б спростували твердження позивача щодо невиплати йому відповідачем орендної плати за вказаний період.

Долучені до апеляційної скарги докази, а саме: відомість на видачу орендної плати за землю за 2016-2017 рік, платіжні доручення №322 від 17.08.2016 року; № 426 від 15.08.2017 року; № 841 від 15.08.2018 року; поштовий переказ від 28.12.2019 року, від 18.12.2017 року, договір оренди землі від 12.10.2016 року; акт про визначення меж земельної ділянки в натурі від 12.10.2016 року не були предметом дослідження та оцінки суду першої інстанції.

Враховуючи, що відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, та зважаючи, що скаржник не надав доказів неможливості подати зазначені докази до суду першої інстанції, а наведені ним під час апеляційного розгляду справи обставини, а саме необізнаність про судове провадження, спростовані матеріалами справи, з яких вбачається, що суд належним чином повідомляв сторону відповідача про дату, час і місце слухання справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у апеляційного суду повноважень досліджувати ці докази.

Як зазначалося вище, позивач безпідставно збільшував розмір орендної плати за рахунок нарахованих сум індексу інфляції, а тому наведений у розрахунку ним розмір орендної плати за 2018 у розмірі 13391,25 грн та за 2019 рік в сумі 13940,29 грн, апеляційним судом не приймається.

Оскільки за умовами договору визначено, що розмір орендної плати становить 3% від нормативно грошової оцінки землі, та зважаючи на відсутність доказів, які б спростували твердження відповідача, викладені ним в апеляційній скарзі про те, що орендна плата за 2018 та 2019 рік обрахована ним з урахуванням індексації нормативно грошової оцінки землі становить 7951 грн 72 коп., враховуючи, що саме такий розмір орендної плати був виплачений відповідачем у попередній роках(2016-2017 рік), а також зважаючи на дійсність речових прав відповідача за договором оренди земельної ділянки, колегія суддів вважає, що відповідач повинен був сплати позивачу у 2018 та 2019 році орендну плату в розмірі 7951 грн 72 коп.

Відповідно до п.36 договору за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність, відповідно до закону та цього договору.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки спір виник у зв`язку з неналежним, за твердженням позивача, виконанням відповідачем свого обов`язку зі сплати орендної плати, у зв`язку з чим позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача основної суму боргу, інфляційних втрат, 3% річних.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок заявленої позивачем суми заборгованості, виходячи із суми основного боргу в розмірі 1590,44 грн ( орендна плата за 2018,2019 рік по 7951,72 грн) дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог, а саме в розмірі 18134 грн 08 коп.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди земельної ділянки №253 від 20.05.2013 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, необхідно змінити, зменшивши суму заборгованості з 29023 грн. 38 коп. до 18134 грн. 08 коп.

В решті частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, доводи, апеляційної скарги про те, що відповідач внаслідок дострокового розірвання позивачем договору оренди земельної ділянки був позбавлений права використання земельної ділянки, що виключає нарахування орендної плати, колегія суддів до уваги не приймає з таких підстав.

Із наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованої станом на 31.03.2020 рік вбачається, що договір оренди земельної ділянки № 253 від 20.05.2013 року, укладений між СПрАТ ім. Кірова та ОСОБА_1 зареєстрований у Державному реєстрі 22.04.2014 року, речові права за цим договором на час подання позову та розгляду справи є дійсними.

Аналіз положень Закону України "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що підставою нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати - орендар земельної ділянки. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Колегія суддів відхиляє помилкові твердження відповідача щодо того, що підприємство на власний розсуд може визначити для себе будь-який зручний метод індексації, зокрема, з урахуванням кофіцієнту індексації нормативно грошової оцінки землі, оскільки розмір орендної плати та порядок його обчислення встановлений у договорі оренди, який є обов`язковим для сторін цього договору в силу приписів ст.629 ЦК України. Крім того індексація нормативно грошової оцінки не є тотожною індексації орендної плати, оскільки механізм їх застосування є різним як за правовим змістом так і за суб`єктами застосування.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в решта оскаржуваній частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі відсутні.

В зв`язку із зміною судом апеляційної інстанції рішення згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України відповідній зміні підлягає і розподіл судових витрат.

Згідно із ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається, зокрема, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в результаті зменшення судом апеляційної інстанції суми заборгованості зі сплати орендної плати з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних змінився загальний відсоток задоволених позовних вимог та становить 62,48%, то наявні підстави для зміни визначених судом до стягнення з відповідача на користь позивача витрат на сплату судового збору при поданні позовної заяви та витрат на правничу допомогу, відповідно з 840,00 грн до 524,83 гривень, з 5306 грн. 10 коп. до 3315 грн. 25 грн.

Із передбачених ст.141 ЦПК України підстав із ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним при поданні апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме в сумі 787,25 грн.

Повний текст постанови складено 12.03.2021 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.367,374,376, ЦПК України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» задовольнити частково.

Рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 01.10.2020 року в частині стягнення з Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди земельної ділянки №253 від 20.05.2013 року з урахуванням індексу інфляції та 3% річних, судових витрат змінити, зменшивши суму заборгованості з 29023 грн. 38 коп. до 18134 грн. 08 коп., суму судового збору з 840,80 грн. до 524,83 грн.

Додаткове рішення Чаплинського районного суду Херсонської області від 16.10.2020 року змінити, зменшивши розмір витрат на правову допомогу з 5306 грн. 10 коп. до 3315 грн. 25 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сільськогосподарського приватного акціонерного товариства «Водолій» витрати понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 787,25 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько