ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1827/19 Номер провадження 22-ц/814/572/21Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю,В., Чумак О.В.

секретар: Ткаченко Т.І.

за участю: позивача ОСОБА_1 ,представника позивача адв. Пасюк В.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" Крупченко Олени Михайлівни про відшкодування моральної шкоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом про визнання дій неправомірними, притягнення до відповідальності та відшкодування моральної шкодидо Голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" Крупченко О.М., посилаючись на те, що 25.03.2019 року по справі 536/1822/17 Кременчуцьким районним судом Полтавської області було ухвалено рішення яким: - визнано дії Обслуговуючого кооперативу «Схід+» в особі голови правління Крупченко О.М. з відключення електроенергії та виключення ОСОБА_1 з членів кооперативу неправомірними; - зобов`язано Обслуговуючий кооператив «Схід+» за власний рахунок відновити електропостачання до садового будинку на земельній ділянці АДРЕСА_1 », що знаходиться у власності ОСОБА_1 ; - стягнуто з Обслуговуючого кооперативу «Схід+» на користь ОСОБА_1 54525,73 грн. матеріальної шкоди;- стягнуто з Обслуговуючого кооперативу «Схід+» на користь ОСОБА_1 20000,00 грн. моральної шкоди.Постановою Полтавського апеляційного суду 12 червня 2019 року рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 25 березня 2019 року змінено в частині стягнення з Обслуговуючого кооперативу «Схід+» на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, зменшивши останню з 54525,73 грн до 13826,48 грн, та в частині стягнутої з Обслуговуючого кооперативу «Схід+» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши її з 20000,00 грн до 3000,00 грн; в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Зазначає, що вказані судові рішення голова кооперативу та члени кооперативу відмовляються виконувати, відтак, своїми діями, які полягали у проведенні загальних зборів кооперативу із порушенням вимог ЗУ «Про кооперацію» та Статуту, невиконанні судових рішень, відповідач завдала позивачу моральну шкоду.

Вказує, що 11.07.2019 року, 29.07.2019 року та 05.09.2019 року він, ОСОБА_1 , направив на адресу голови правління Обслуговуючого кооперативу «Схід+» Крупченко О.М. лист-звернення, в якому прохав надати відповідь на питання, що стосуються постачання електричної енергії. Відповідь на звернення від 05.09.2019 року йому надано не було. Відтак, позивач вважає, що головою правління Обслуговуючого кооперативу «Схід+» Крупченко О.М. порушено вимоги Конституції України, ЗУ «Про звернення громадян».

З урахуванням наведеного прохав:

- визнати неправомірними дії посадової особи голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" Крупченко Олени Михайлівни у невиконанні судового рішення у справі 536/1822/17 та невиконанні вимог ЗУ «Про звернення громадян»;

- притягнути до відповідальності голову правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" ОСОБА_2 за невиконання судового рішення у справі 536/1822/17 та невиконанні вимог ЗУ «Про звернення громадян»;

- стягнути з голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовною вимогою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій посадової особи - голови правління ОК «Схід+» - Крупченко О.М. у невиконанні судового рішення у справі №536/1822/17 та невиконанні вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Голови правління обслуговуючого кооперативу «Схід+» - Крупченко Олени Михайлівни про визнання дій неправомірними, притягнення до відповідальності та відшкодування моральної шкоди, та відкрити провадження у спрощеному порядку.

Призначено розгляд справи по суті (а.с.31-32).

Також, у судовому засіданні в Автозаводському районному суді м. Кременчука Полтавської області позивач не підтримав позовну вимогу щодо притягнення голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання судового рішення у справі 536/1822/17 та невиконання вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Відтак, місцевим судом справа розглядалась лише в частині вимог про стягнення моральної шкоди.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 до Голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" Крупченко Олени Михайлівни про визнання дій неправомірними, притягнення до відповідальності та відшкодування моральної шкоди, залишено без задоволення.

Судові витрати покладено на позивача.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 , який у поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірними дії Голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" Крупченко Олени Михайлівни у невиконанні судового рішення у справі №536/1822/17 та невиконанні вимог ЗУ «Про звернення громадян», стягнення з Голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.

Зазначає, що в судовому засіданні позивач відмовився лише від позовної вимоги про притягнення до відповідальності голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" Крупченко О.М. за невиконання судового рішення, в іншій частині позивач позов підтримав, проте такий судом було розглянуто лише в частині вимог про стягнення моральної шкоди, попри те, що провадження було відкрито і в частині вимог про визнання дій відповідача неправомірними.

Окрім того, апелянт вважає, що матеріалами справи достеменно встановлено, що невиконання вказаного судового рішення у справі №536/1822/17 відбулось саме з вини відповідача, та нею порушено вимоги ЗУ «Про звернення громадян».

У судовому засіданні позивач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та прохали її задовольнити.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача та його представника приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, встановлено місцевим судом, та не заперечується сторонами, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, описом документів, що надаються юридичною особою державному реєстратору для проведення реєстраційної дії «Внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані із змінами в установчих документах», в період з 03.02.2016 року по 23.06.2020 року ОСОБА_2 перебувала на посаді голови правління обслуговуючого кооперативу «Схід+» (а. с. 50-51).

11.07.2019 року, 29.07.2019 року та 05.09.2019 року ОСОБА_1 на адресу голови правління, направляв заяви, в яких просив надати йому інформацію щодо заходів, які вживаються для виконання рішення суду по цивільній справі 536/1822/17 та інформацію і копії відповідних документів, що стосуються постачання електричної енергії. Вказані заяви отримані 13.07.2019 року, 01.08.2019 року та 09.09.2019 року відповідно (а.с.7-9, 14-19).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з недоведеності факту спричинення моральних страждань та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача під час перебування на посаді голови правління ОК "Схід+" та негативними наслідками для позивача.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

За вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, визначення змісту позовних вимог є виключним диспозитивним правом позивача, яким він розпоряджається на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15, 16 ЦК України цивільні права і обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа, яка має право на судовий захист за власним розсудом обирає спосіб захисту. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення ( визнання) порушених ( оспорюваних) прав та вплив на порушника.

За змістом ст.ст.3, 15, 16 ЦК України суд може захисти лише порушене право особи та у визначений Цивільним Кодексом України спосіб. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вітак, з наведеного вбачається, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Згідно ч.ч.1,6 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Так, як зазначено вище, ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовною вимогою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій посадової особи-голови правління ОК «Схід+» - Крупченко О.М. у невиконанні судового рішення у справі № 536/1822/17 та невиконанні вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Також, у судовому засіданні в Автозаводському районному суді м. Кременчука Полтавської області позивач не підтримав позовну вимогу щодо притягнення голови правління Обслуговуючого кооперативу "Схід+" ОСОБА_2 до відповідальності за невиконання судового рішення у справі 536/1822/17 та невиконання вимог ЗУ «Про звернення громадян».

Відтак, місцевим судом правомірно було розглянуто вимоги ОСОБА_1 лише в частині вимог про стягнення моральної шкоди.

Твердження апелянта стосовно того, що ухвалою Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2020 року було відкрито провадження і щодо вимог ОСОБА_1 в частині визнання дій відповідача неправомірними, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки таке твердження спростовується наведеним вище першим абзацом резолютивної частини вказаної ухвали, де у відкритті провадження щодо цих вимог відмовлено.

При цьому, ухвала Кременчуцького районного суду Полтавської області від 03 лютого 2020 року є чинною, ніким не скасованою та позивачем не оскаржувалась, зокрема, і в частині відмови у відкритті провадження в частині його вимог про визнання неправомірними дії посадової особи-голови правління ОК «Схід+» - Крупченко О.М. у невиконанні судового рішення у справі №536/1822/17 та невиконанні вимог ЗУ «Про звернення громадян». А наявність неточностей у формулюванні другого абзацу резолютивної частини вказаної ухваливід 03 лютого 2020 року, може бути усунуто у передбачений цивільно-процесуальним порядком спосіб, та не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Відтак, предметом даного судового розгляду, як у місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції , є вимога ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно положень ст.18, 19 Закону України «Про звернення громадян», громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги; вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень. Органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані: об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів(ст.20 Закону № 393/96-ВР)

Згідно із ст.2 ЗУ «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

Так, матеріалами справи установлено та не заперечується сторонами, що позивач неодноразово звертався до відповідача із зверненнями щодо надання йому інформації щодо заходів, які вживаються для виконання рішення суду по цивільній справі 536/1822/17 та інформації і копій відповідних документів, що стосуються постачання електричної енергії в порядку, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», що підтверджується копіями звернень від 11.07.2019 року, 29.07.2019 року та 05.09.2019 року.

При цьому, як установлено, місцевим судом та не спростовано сторонами, позивачу не було надано відповідь на його звернення від 05.09.2019 року.

Відтак, на підставі викладеного, місцевим судом було зроблено правомірний висновкок що, під час перебування на керівній посаді голови правління ОК "Схід+" ОСОБА_2 , остання порушила вимоги ЗУ «Про звернення громадян» щодо своєчасного надання відповіді. Об`єктивних обставин, які б свідчили про неможливість виконати вимоги закону відповідачем надано не було.

За загальним правилом, передбаченим статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, судам роз`яснено, що, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При вирішенні позову про відшкодування моральної шкоди, необхідно з`ясовувати, коли виникли правовідносини сторін, коли заподіяна моральна шкода.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Так, місцевим судом на підставі детального аналізу матеріалів справи та вимог чинного законодавства, зроблено вірний висновок стосовно того, що сам по собі факт неотримання відповіді на звернення, не може свідчити про наявність факту спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 .

При цьому, позивачем не надано належних, достовірних та допустимих доказів на підтвердження дійсності факту спричинення йому моральної шкоди, незаконними діями відповідача - голови правління ОК "Схід+" ОСОБА_2 , наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача і негативними наслідками для позивача, не обґрунтовано розміру грошового відшкодування, який він прохає стягнути.

Також, апеляційний суд погоджується з твердженням місцевого суду стосовно того, що подані позивачем докази, зокрема, диск, копії пояснень, фотокопії оголошень свідчать про його незгоду із проведенням загальних зборів членів кооперативу і не доводять факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 , вказані докази судом першої інстанції оцінено вірно.

Окрім того, станом на час розгляду даної справи, ОСОБА_2 не займає посаду голови правління ОК "Схід+", відтак, тривале невиконання рішення суду по справі 536/1822/17 має місце не з вини відповідача, при цьому відповідачем по справі 536/1822/17 є саме обслуговуючийо кооператив «Схід+», а не ОСОБА_2 як його голова.

З урахуванням наведеного, місцевим судом було правомірно відмовлено в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди за недоведеності факту спричинення моральних страждань та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача під час перебування на посаді голови правління ОК "Схід+" та негативними наслідками для ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 грудня 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 12.03.2021 року.