Справа № 191/2246/19
Провадження № 2/191/561/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондаренко Г.В.

за участю секретаря - Лободи Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові бездіяльністю державних органів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної Казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України, Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові бездіяльністю державних органів. В подальшому позивач свої позовні вимоги уточнив.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 08 лютого 2018 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої за товар грошової суми, відшкодування моральної шкоди та було видано виконавчий лист № 191/2885/16-ц від 08.02.2018 року. 04 квітня 2018 року ним була написана заява до Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби у Дніпропетровській області про прийняття до виконання виконавчого листа № 191/2885/16-ц від 08.02.2018 року. З цього часу Державна виконавча служба України та Національна Поліція України не вжили заходів до виконання зазначеного судового рішення, а Міністерство юстиції не забезпечило належного контролю за виконанням документу, який поданий 04.04.2018 року. Він вимушений був сам займатися розшуком майна боржника. Внаслідок цієї незаконної бездіяльності органів виконавчої служби та національної поліції йому завдано майнової та моральної шкоди. Завдана йому моральна шкода полягає в моральних стражданнях та переживаннях які він переніс під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження і встановлення того, що відповідальною особою Синельниківського ВДВС місяць ігнорувалась його заява на примусове стягнення, жодна посадова особа за це не понесла ніякої відповідальності. Усвідомлення витонченого знущання над ним, що викликало у нього почуття душевного болю, оскільки державний виконавець ОСОБА_7 та начальник відділу ОСОБА_6 та інші посадові особи, до яких він звертався явно таким чином знущаються над ним всупереч чинному законодавству держави Україна, оскільки все це посилює відчуття незахищеності та відчаю, у зв`язку із такою безвихіддю. Крім цього він змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а необхідність поновлення його прав змусила його вживати додаткових заходів для їх захисту в суді, що він сприймає як зверхнє ставлення до нього як до людини, з чого він відчув себе приниженим і морально подавленим та ці відчуття продовжуються і понині. Крім цього, він в чергове змушений був звертатись до суду, що вимагає від нього додаткових витрат його дорогоцінного часу з його безцінного життя, цей факт є загальновідомим і доказуванню не підлягає, та свідчить про моральне та психологічне насилля над ним шляхом неналежного виконання своїх службових обов`язків посадовими особами відповідачів, що привело до порушення його честі та гідності і посилення впевненості безвладдя та безкарності у системі органів державної влади та підриві авторитету державної влади. Незаконна бездіяльність державного виконавця та бездіяльність керівництва свідчить про те, що посадові особи не дотримуються конституційних положень та покладених на них державою Україна обов`язків, а взагалі їх ігнорують, як органи державної влади держави Україна, що не сприяє авторитету держави у відношенню до мене як людини і громадянина, так і реалізації його конституційних прав і свобод. Незаконна бездіяльність стосовно нього та його законних вимог, допущене органами державної влади держави Україна є проявом не тільки байдужості та бездушності, що привели до виникнення в нього відчуття приниження людської та громадянської гідності, а й до втрати ним віри в можливість судового захисту його законних прав з боку держави Україна. Внаслідок тривалої бездіяльності посадових осіб відповідачів порушено його наступні права, а саме: право на захист особи від кримінальних правопорушень, охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.,2 КПК України), право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Просить стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн., а також понесені ним у зв`язку із розглядом цієї справи витрати.

10.07.2019 року від Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги вважають необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Так, 03.12.2018 року о 12-24 годині до Синельниківського ВП ГУНП надійшло повідомлення зі служби «102» (ЄО №14707) про те, що 03.12.2018 року о 12-23 годині в районі вулиці Садової м. Синельникове знаходиться автомобіль «ГАЗ 3302» д.н. « НОМЕР_1 », який за словами заявника знаходиться у розшуку та підлягає вилученню за рішенням суду. В ході виїзду для відпрацювання вищевказаної події екіпажем групи реагування патрульної поліції, 03.12.2018 року о 12:37 годині було встановлено, що із вищевказаною заявою звернувся громадянин ОСОБА_1 , 1976 р.н., а власником автомобіля «ГАЗ 3302» д.н. « НОМЕР_1 » є ОСОБА_2 , 1974 р.н., який знаходився поряд із зазначеним транспортним засобом. Інформація щодо вчинення правопорушення не підтвердилась, про що екіпажем групи реагування патрульної поліції складено відповідний електронний рапорт. У своїй позовній заяві ОСОБА_1 вказує про те, що Державна виконавча служба та Національна поліція України не вжили заходів для виконання судового рішення. Однак, слід зазначити, що згідно положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Зазначають, що основними завданнями поліції відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-УШ, зокрема є забезпечення публічної безпеки і порядку та протидія злочинності. Поліція, відповідно до покладених на неї завдань, зокрема вживає заходи для забезпечення публічної безпеки і порядку під час примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), а також вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю державних виконавців, приватних виконавців та інших осіб, які беруть участь у вчиненні виконавчих дій, здійснює привід у виконавчому провадженні, здійснює розшук боржника чи дитини у виконавчому провадженні у випадках передбачених законом або рішенням суду. Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. Також зазначають, що 29.12.2018 слідчим відділом Синельниківського ВП ГУНП в Дніпропетровській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002112 від 29.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення). В ході досудового розслідування встановлено, що 28.12.2018 року до Синельниківського ВП надійшла заява від ОСОБА_1 , про те, що ОСОБА_7 не виконує рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018. Встановлено, що згідно рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі №191/2257/18 від 03 липня 2018 року було визнано неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_7 щодо не проведення заходів з примусового виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.02.2018 року, яке набрало законної сили 08.02.2018 року в межах виконавчого провадження № 56454438 від 22.05.2018 року та зобов`язало вжити передбачених законом заходів щодо належного виконання боржником ОСОБА_2 зазначеного рішення суду, а саме: провести опис майна боржника, накласти арешт на таке майно та провести його примусову реалізацію, а в разі потреби шляхом накладення штрафу чи звернення із заявою про відкриття виконавчого провадження, зобов`язати ОСОБА_2 повернути борг у сумі 91070 грн. 40 коп. 16.01.2019 в якості потерпілого допитано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.01.2019 року в якості свідка допитано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 26.02.2019 року слідчий звернувся до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до речей і документів, з можливістю вилучення документів Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, адреса якого: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Каштанова, 52, а саме зведеного виконавчого провадження АСВП №58408625 відносно ОСОБА_5 , що має істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні. 26.02.2019 року слідчий суддя Синельниіівського міськрайонного суду постановив ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів, з можливістю вилучення документів Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, адреса якого: Дніпропетровська область, м. Синельникове, вул. Каштанова, 52, а саме зведеного виконавчого провадження АСВП №58408625 відносно ОСОБА_5 , що має істотне значення для встановлення істини у кримінальному провадженні. 11.03.2019 року вилучено зведене виконавче]провадження АСВП №58408625 відносно ОСОБА_5 на 147 аркушах. 02.04.2019 року в якості свідка допитано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , начальника Синельниківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Дніпропетровській області, який показав, що 22.05.2018 року на виконання до відділу надійшов разом з заявою стягувача виконавчий лист № 191/2885/16-ц від 05.03.2018 року виданий Апеляційним судом Дніпропетровської області про стягнення 83579 грн. 40 коп. вартості вікон, 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 5491 грн. на повернення судових витрат з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , який було зареєстровано за вх. №1578 та відповідно до п.1 ч.2 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження» передано на виконання головному державному виконавцю ОСОБА_7 22.05.2018 року головним державним виконавцем ОСОБА_7 у відповідності до статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження" була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копії якої за вих. №6187 були відправлені сторонам виконавчого провадження. 22.05.2018 року за вих. № 6189 головним державним виконавцем ОСОБА_7 боржнику було направлено виклик державного виконавця. З метою встановлення майнового стану боржника, керуючись ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем були надіслані запити до реєструючих органів, а саме: сформовано інформаційну доводку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, нерухомого майна; сформовано довідку з порталу іGOV; направлено запит до Головного управління Держспоживслужби у Дніпропетровській області; направлено запит до Державної служби України з питань безпеки на транспорті; направлено запит до Пенсійного фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи; направлено запит до Пенсійного фонду України про осіб- боржників, які отримують пенсії; направлено запит до Державної фіскальної служби України про джерела отримання доходів боржників- фізичних осіб; направлено запит до Державної-фіскальної служби України про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами- підприємцями; здійснено вихід за місцем проживання боржника, в ході якого встановлено, що боржник вдома відсутній, у зв`язку з чим проникнення до житла для перевірки майнового стану без вмотивованого рішення суду неможливе. 20.06.2018 року державним виконавцем, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на нерухоме майно боржника, копії якої за вих. №9375 на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, а саме: ТСЦ №1246 РСЦ МВС у Дніпропетровській області та сторонам виконавчого провадження. 20.06.2018 року державним виконавцем керуючись статтею 36 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про розшук майна боржника, якою оголошено в розшук все рухоме майно боржника, копії якої за вих. №9377 направлено до поліції для виконання, а саме: до УІПКП «102» та сторонам виконавчого провадження для відома. Згідно відповіді ТСЦ 1246, яка надійшла 25.07.2018 року за вх. №2789 арешт накладено на майно боржника, а саме: транспортний засіб ГАЗ, модель 3302,1 тип кузова бортовий тентований, № кузова НОМЕР_2 , № шасі НОМЕР_3 , № двигуна НОМЕР_4 , рік випуску 2007, номерний знак НОМЕР_1 ; причіп марка ПА, модель 3.5, тип кузова ПР-легковий-В, № шасі НОМЕР_5 , рік випуску 2008, номерний знак НОМЕР_6 . Щодо приїзду стягувача ОСОБА_1 до головного державного виконавця ОСОБА_7 щодо затримання ним транспортного засобу ГАЗ, модель 3302, тип кузова бортовий тентова ний, № кузова НОМЕР_2 , № шасі НОМЕР_3 , № двигуна НОМЕР_7 , рік випуску 2007, номерний знак НОМЕР_1 - не відомо. Дії головного державного ОСОБА_7 виконавця ОСОБА_6 вважає такими, що вчинені з дотриманням вимог чинного законодавства. Досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002112 від 29.12.2018, відкритому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення), триває. Звертають увагу на те, що позивачем до суду не надано належних доказів, які могли б вказувати на протиправні дії або бездіяльність поліцейських Синельниківського відділу поліції ГУНП. Таким чином, вважають, що поліцейські Синельниківського відділу поліції ГУНП 03.12.2018 під час реагування на заяву ОСОБА_1 , а також під час досудового розслідування кримінального провадження № 0002112 діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та вжили передбачені законодавством заходи щодо виконання покладених на поліцію завдань. Просять відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої бездіяльністю державних органів.

23.07.2020 року від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги вважають необґрунтованими та такими, що не підлягає задоволенню. Так, ст. 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-УІІІ « Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-УІІІ) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Згідно із частиною першою статті 5 Закону 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом вигадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Ця ж сама норма тлумачиться Законом України від 02 червня 2016 № 1403- VІІІ «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Пунктом 1 статті 3 Закону № 1404-VIII встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. Частиною першою статті 24 Закону № 1404-VIІІ передбачено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Такий чином, позивач звернувся із заявою саме до Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби у Дніпропетровській області про прийняття до виконання виконавчого листа від 08.02.2018 № 191/2885/16-ц. Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що Міністерство юстиції України не забезпечило належного контролю за виконанням документу, який було подано до Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби у Дніпропетровській області. Але, який саме контроль повинно було здійснити Міністерством юстиції України щодо Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби у Дніпропетровській області позивач не обґрунтував, та не надав до суду жодних доказів звернень саме до Міністерства юстиції України. Так, відповідно до пункту 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228 (із змінами), відповідно до покладених на нього завдань у частині напрямку діяльності державної виконавчої служби: організовує, контролює та здійснює примусове виконання рішень у випадках, передбачених законом; забезпечує доступ державних та приватних виконавців до баз даних і реєстрів, зокрема електронних, що містять інформацію про боржників, їх майно та кошти; забезпечує функціонування автоматизованої системи виконавчого провадження; здійснює контроль за діяльністю державних виконавців; здійснює відповідно до закону державне регулювання діяльності приватного виконавця; організовує ведення обліково-статистичної звітності; надає державним та приватним виконавцям роз`яснення та рекомендації з питань примусового виконання рішень; забезпечує контроль за роботою структурних підрозділів територіальних органів Мін`юсту, що забезпечують здійснення повноважені рішень; здійснює міжнародне співробітництво у сфері налагоджує і підтримує зв`язки з міжнародними організаціями; виконує аналітичні, інформаційні, методичні, пов`язані із забезпеченням реалізації арештованого майна; затверджує зразки та описи печаток органи державної виконавчої служби, приватного виконавця; інформує громадськість про свою діяльність політики у визначених сферах діяльності. У своїй прохальній частині позивач просить зобов`язати Міністерство юстиції України виконати свій обов`язок зі стягнення заборгованості за виконавчим документом. Проте, у наведених вище покладених на Міністерство юстиції України завдань не входить до компетенції «виконати свій обов`язок зі стягнення заборгованості за виконавчим документом». Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюється Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Таким чином, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, а не на Міністерство юстиції України про зобов`язання стягнути заборгованість за виконавчим документом є спростовною. Також, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів за рахунок Державного бюджету України на користь позивача кошти на відшкодування моральної шкоди. Згідно судової практики, а саме постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.09.2019 у справі № 465/4676/16-ц с зазначено, що « згідно статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавання шкоди (цивільне правопорушення). При цьому цивільне правопорушення має складові елементи, до яких належать: а) протиправна поведінка завдавача шкоди; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; в) вина завдавача шкоди. Відсутність одного із складових елемент в виключає цивільно-правову відповідальність.». Зазначає, що позивач не надав до суду жодних доказів щодо наявності вини в діях Міністерства юстиції України, які б спричинили йому моральну шкоду. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України відмовити у повному обсязі.

03.08.2020 року від Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що у позовній заяві дані про вину безпосередньо посадових осіб МВС України у спричиненні позивачу моральної шкоди відсутні, позовна заява не містить жодного посилання на працівника МВС України, який вчинив неправомірні дії відносно позивача, просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до МВС України відмовити у повному обсязі.

У судове засідання представник позивача не з`явився, до його початку надав суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача Міністерства юстиції України - Петрушевська І.О., позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Додатково зазначила, що Міністерство юстиції України не є належним відповідачем в цій справі, оскільки Міністерство не має повноважень по здійсненню контролю за діями державних виконавців під час реалізації виконавчого провадження. Отже, будь-якої вини в порушенні прав позивача з боку Міністерства юстиції не було, тому в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Представники відповідачів - Державної Казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності належним чином повідомлених сторін, а саме Державної Казначейської служби України, Міністерства внутрішніх справ України, Головного Управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що 08 лютого 2018 року Апеляційним судом Дніпропетровської області було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, розірвання договору купівлі-продажу, повернення сплаченої за товар грошової суми, відшкодування моральної шкоди та було видано виконавчий лист № 191/2885/16-ц від 08.02.2018 року.

04 квітня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся з заявою до Синельниківського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби у Дніпропетровській області про прийняття до виконання виконавчого листа № 191/2885/16-ц від 08.02.2018 року.

Постановою ВП №56454438 від 22.05.2018 року головний державний виконавець Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 191/2885/16-ц від 08.02.2018 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів в розмірі 91 070, 40 грн.

В порядку виконання рішення суду від 08.02.2018 року державним виконавцем зроблений запит до Головного управління Держпродспоживслужби у Дніпропетровській області та Державної служби України з безпеки на транспорті управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській обл., запит до МВС.

06 червня 2018 року головний державний виконавець ОСОБА_7 здійснила вихід за адресою мешкання боржника, що підтверджується Актом державного виконавця, згідно до якого боржник був відсутній за містом мешкання.

Постановою ВП №56454438 від 12.06.2018 року головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області ОСОБА_7 в рамках виконавчого провадження №56454438 накладений арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника ОСОБА_2

Постановою ВП №56454438 від 20.06.2018 року головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області ОСОБА_7 в рамках виконавчого провадження №56454438 оголошено в розшук все рухоме майно боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постановою ВП №56454438 від 20.06.2018 року головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області ОСОБА_7 в рамках виконавчого провадження №56454438 накладений арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_2 . Копію зазначеної постанови направлено до поліції для виконання, сторонам виконавчого провадження для відома.

Згідно повідомлення ТСЦ 1246 МВС України вих. 31/4-1246 №2153ВС від 12.07.2018 року на рухоме майно боржника ОСОБА_2 накладено Арешт та/або заборона на відчуження на транспортний засіб - марка: ГАЗ, модель: 3302, Тип кузова: бортовий - тентова ний, № кузова: НОМЕР_2 , № шасі: НОМЕР_3 , № двигуна: НОМЕР_8 , рік випуску: 2007, НЗ: НОМЕР_1 та причеп - марка: ПА, модель: 3.5, тип кузова: ПР-Легковий-В, №шасі: НОМЕР_5 , рік випуска: 2008, НЗ: НОМЕР_6 .

Згідно до листа АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" від 20.08.2018 року, на рахунки боржника ОСОБА_2 в національній валюті накладено арешт в сумі 100 502, 19 грн., але на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови.

З пояснень позивача ОСОБА_1 вбачається, що 03.12.2018 року, він зателефонував на лінію "102" із заявою про те, що на вул. Садовій, м. Синельникове перебуває автомобіль ГАЗ 3302 д.н. НОМЕР_1 , який перебуває у розшуку. Крім того, на власному транспорті він прибув до держвиконавця ОСОБА_7 , якій теж повідомив про розшук ним майна Боржника і просив вжити відповідних заходів. ОСОБА_7 , йому відмовила і сказала, що цим має займатися поліція. Працівники поліції, які прибули на місце події за викликом ОСОБА_1 транспортний засіб не затримали.

З Висновку по розгляду матеріалу ЖЄО №15019 від 11.12.2018 року, вбачається, що: 03 грудня 2018 року ОСОБА_1 звертався до відділу поліції (звернення ЖЄО № 14707) у зв`язку із тим, що на вул. Садовій у м. Синельникове перебуває автомобіль ГАЗ 3302 д.н. НОМЕР_1 , який перебуває в розшуку. Проведеною перевіркою за вказаним фактом встановлено, що на вул. Садовій м. Синельникове дійсно перебуває зазначений автомобіль. Перевіркою за базами даних національної поліції вказаний транспортний засіб в активному розшуку не перебуває.

Згідно листа Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області Управління інформаційно-аналітичної підтримки від 19.02.2019 року за № 26/841, згідно обліків інформаційно-пошукової системи розшукової інформації НП України 1С "Відеоконтроль-Рубіж", станом на 19.02.2018 року транспортні засоби автомобіль ГАЗ 3302 д.н. НОМЕР_1 та ПА 3.5 д.н. НОМЕР_6 , знаходяться у розшуку згідно постанови державного виконавця ВП № 56454438 Синельниківського МВ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області.

03.01.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Синельниківського В ДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області із клопотанням про визнання незаконною бездіяльності головного державного виконавця ОСОБА_7, просив відвести головного державного виконавця ОСОБА_7 від участі у виконавчому провадженні № 56454438 та передати його іншому державному виконавцю.

16.01.2019 у начальником Синельниківського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області була винесена постанова про залишення без розгляду скарги в рамках виконавчого провадження № 56454438.

18.01.2019 року державним виконавцем Синельниківського ВДВС ГТУЮ в Дніпропетровській області було об`єднано два виконавчих провадження щодо боржника ОСОБА_2 . Цього ж дня була направлена вимога виконавця до ТОВ "МАСТЕРГРУПП-М" про надання пояснень причини невиконання постанови від 12.06.2108 року про стягнення на заробітну плату боржника, перерахувати кошти відраховані із заробітної плати, доходу, боржника ОСОБА_2 з період з 12.06.2018 року по 18.02.2019 року у розмірі 20% від заробітної плати боржника та надати звіт про відрахування коштів за вищевказаний період.

19.01.2019 року державним виконавцем Скусій О.В. була винесена постанова про розшук майна боржника та запит до Управління інформаційної підтримки та координації поліції "102" ГУНП в Дніпропетровській області.

21.02.2019 року державним виконавцем Скусій О.В. було здійснено вихід за місцем проживання боржника, що підтверджується Актом державного виконавця, згідно якого боржник за місцем мешкання відсутній.

Отже, з письмових матеріалів справи вбачається, що постановами від 20.06.2018 року в рамках виконавчого провадження № №56454438 головним державним виконавцем Синельниківського ВДВС у Дніпропетровській області ОСОБА_7 оголошено в розшук все рухоме майно та накладено арешт на рухоме майно боржника ОСОБА_2 , які були направлено до поліції для виконання.

Факт перебування транспортного засобу - марка: ГАЗ, модель: 3302, Тип кузова: бортовий - тентований, № кузова: НОМЕР_2 , № шасі: НОМЕР_3 , № двигуна: НОМЕР_8 , рік випуску: 2007, НЗ: НОМЕР_1 у розшуку підтверджується повідомленням ТСЦ 1246 МВС України вих. 31/4-1246 №2153ВС від 12.07.2018 року.

А отже на момент звернення ОСОБА_1 до Синельниківського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області (03.12.2018 року) автомобіль ГАЗ, н.з. НОМЕР_1 перебував у розшуку.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування шкоди за рахунок держави, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Статтею 1173 ЦК України, визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди за ст. 1167 ЦК України є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а за ст. 1173 ЦК України - наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3, 4 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995р. № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому ця шкода полягає, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила ч. 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. ст. 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Дії/ бездіяльність саме посадових осіб посадових осіб Синельниківського ВП, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

При цьому відповідно до положень ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Таким органом у цій справі є Синельниківський ВП, як особа, бездіяльністю якої було завдано шкоду позивачу у справі, та Державна казначейська служба України, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, відповідно суд загальної юрисдикції самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

Зазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 березня 2019р. у справі № 920/715/17, при цьому судом враховано правові позиції Верховного Суду наведені в постановах по справі № 640/3837/17 від 10 жовтня 2018р.; № 638/14260/16 від 04 липня 2018р.; в рішенні по справі № 641/2328/17 від 04 липня 2018р.

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У постанові від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17, провадження № 12-208 гс18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи позивача про завдання йому моральних страждань неправомірними діями, бездіяльністю посадовими особами органів Міністерства внутрішніх справ знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Такий висновок суду обґрунтований тим, що матеріалами справи підтверджується, що постановою державного виконавця від 20.06.2018 року в рамках виконавчого провадження № №56454438 було оголошено в розшук все рухоме майно та накладено арешт на рухоме майно боржника ОСОБА_2 , які були направлено до поліції для виконання. Факт перебування транспортного засобу - марка: ГАЗ, модель: 3302, Тип кузова: бортовий - тентований, № кузова: НОМЕР_2 , № шасі: НОМЕР_3 , № двигуна: НОМЕР_8 , рік випуску: 2007, НЗ: НОМЕР_1 у розшуку підтверджується повідомленням ТСЦ 1246 МВС України вих. 31/4-1246 №2153ВС від 12.07.2018 року. Отже, на момент звернення ОСОБА_1 до Синельниківського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області 03.12.2018 року автомобіль ГАЗ, н.з. НОМЕР_1 перебував у розшуку. Однак, працівники органів МВС не провели перевірку інформації заявника ОСОБА_1 в повному обсязі і надали відповідь про те, що вказане рухоме майно автомобіль марка: ГАЗ, модель: 3302, д/н НОМЕР_1 в розшуку не перебуває.

Так, ОСОБА_1 були спричинені моральні страждання, які полягали у порушенні його права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що при розгляді справи по суті не було встановлено винної поведінки з боку відповідачів Синельниківського ВДВС, оскільки вказаний відповідач вчинив всі необхідні дії спрямовані на організацію розшуку майна боржника та його арешту, з боку Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області, оскільки позивачем не надані докази того, що він звертався з вимогою про усунення порушення його прав, з боку Міністерства юстиції України, оскільки питання контролю виконавчого провадження не належить до компетенції вказаного відповідача.

Тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог до вказаних позивачів по суті позовних вимог.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 не достатньо обґрунтував, з чого саме він виходив при визначенні суми відшкодування і чому саме така сума в розмірі 100 000 гривень, яка ним заявлена, є достатньою для компенсації спричинених йому фізичних та моральних страждань.

Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Керуючись вищевикладеним, суд враховує характер і обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних), які завдані позивачу, їх глибину, тривалість, характер немайнових витрат, тяжкість вимушених змін у його житті, та приходить до висновку, що обґрунтованим, розумним і справедливим розміром відшкодування позивачу ОСОБА_1 спричиненої йому неправомірними діями посадових осіб Міністерства внутрішніх справ України моральної шкоди є сума 10 000 гривень.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, відшкодовується державою.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, основними завданнями Казначейства є реалізація державної політики у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку і таке інше. Казначейство є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі і банках. Тобто Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до ч.1 ст. 2 ЦК України.

Пунктом 35 Постанови Кабінету Міністрів України № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників» від 03.08.2011 визначено, що казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

А відтак, вказане стягнення провадиться з Державної казначейської служби України за рахунок державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку у відповідності до вимог ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України.

Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги до

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, так як позивачем не надано жодних доказів таких витрат.

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 137, 141, 258, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові бездіяльністю державних органів - задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_9 , моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду або через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області безпосередньо шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 15.03.2021 року.

Суддя: Г. В. Бондаренко