Справа № 324/1688/20
Провадження № 2/324/255/2021
11 березня 2021 року Пологівський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кацаренко І.О.
при секретарі Божко В.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Пологи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,
в с т а н о в и в:
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому зазначила, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власницею жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно довідки №3084, виданої виконавчим комітетом Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області 27 листопада 2020 року, в належному їй будинку зареєстровані її племінники ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які з липня 2015 року по теперішній час не проживають за місцем реєстрації, особистих речей в будинку позивача не залишили, будь-яких витрат по комунальних платежах та утримання будинку не несуть, що підтверджується актом від 19 грудня 2020 року. На даний час місце їхнього перебування позивачці невідоме. Позивачка не може оформити житлову субсидію та не має змоги розпорядитись належним їй майном на свій розсуд, тобто реєстрація відповідачів в належному їй будинку створює для неї перешкоди в користуванні її власністю, що і стало підставою для звернення до суду з даною позовною заявою. У зв`язку з цим просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги з зазначених у позові підстав та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення у справі. Пояснила, що відповідачі у справі є її рідними племінниками, які проживали в належному їй будинку, поки були у шкільному віці. Після закінчення школи ОСОБА_4 і ОСОБА_5 виїхали навчатися до м.Запоріжжя, вона допомагала їм, як могла, грошима і продуктами харчування, Коли племінники закінчили вчитися, залишилися в м.Запоріжжя. З липня 2015 року ні племінниця, ні племінник не приїздять в с.К.Роздори, її життям і здоров`ям не цікавляться. Вона ніколи не чинила їм перешкод у тому, щоб вони не проживали в її будинку. Реєстрація племінників у належному їй будинку перешкоджає їй оформити субсидію. Поза судовим розглядом справи вона не може вирішити питання щодо зняття відповідачів з реєстрації в її будинку, оскільки у неї нема навіть телефонного зв`язку з ними. Співвласниками її будинку племінники ніколи не були, вона успадкувала цей будинок після смерті свого чоловіка у 2020 році.
Відповідачі у справі, місце реєстрації яких за адресою, зазначеною в позові, підтверджено відповідями органу місцевого самоврядування на запит суду, у підготовче засідання, призначене на 12 лютого 2021 року, не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, з заявами про розгляд справи в їх відсутність або про відкладення розгляду справи з певних підстав до суду не зверталися, відзив на позов не подали. У зв`язку з зазначеним суд відповідно до вимог частини 11 ст.128 ЦПК України здійснив виклик відповідачів у судові засідання 25 лютого 2021 року і 11 березня 2021 року через оголошення на офіційному веб-сайті суду. Відповідачі після оприлюднення оголошень про їх виклик у судові засідання повторно не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, з заявами про відкладення розгляду справи з певних причин або про розгляд справи в їх відсутність до суду не зверталися, відзив на позов не подали.
Із зазначених підстав суд розглядає справу у відсутність відповідачів за наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона проживає постійно в АДРЕСА_2 , тому дуже тривалий час знає позивачку у справі ОСОБА_1 як мешканку одного села. Свідку відомо, що племінники позивачки ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали у ОСОБА_1 як своєї рідної тітки, поки не закінчили школу. Коли племінники закінчили школу, то спочатку поїхали вчитися до м.Запоріжжя, а після закінчення навчання залишилися проживати в м.Запоріжжя. Останні 4-5 роки свідок племінників позивачки в с.К.Роздори, зокрема, за місцем проживання ОСОБА_1 , не бачила, чому вони не приїздять до своєї тітки, свідку невідомо, але свідок знає, що нічого поганого своїм племінникам позивачка не зробила, а, навпаки, доглядала їх краще, ніж своїх рідних дітей.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона постійно проживає в АДРЕСА_3 , знає позивачку у справі ОСОБА_1 приблизно останні 30 років. Свідку відомо, що ОСОБА_1 опікувалася своїми рідними племінниками ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , і ті жили у неї, поки навчалися в школі. Коли племінники закінчили школу, то поступили вчитися до навчальних закладів у м.Запоріжжя, після закінчення яких залишились проживати в м.Запоріжжя. Приблизно з 2015 року по теперішній час свідок відповідачів у справі у с.К.Роздори, а саме у їх тітки ОСОБА_1 , яка живе в цьому селі по АДРЕСА_1 , не бачила. Наскільки свідку відомо, ОСОБА_1 не чинила і не чинить перешкод своїм племінникам у проживанні в її, позивача, будинку.
Суд, вислухав позивачку та свідків, дослідивши письмові матеріали справи та давши оцінку добутим доказам в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
З копії паспорту громадянки України серії НОМЕР_1 , виданого 02 жовтня 1996 року Пологівським РВУМВС України в Запорізькій області, судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 серпня 2020 року державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.П. в порядку заміщення державного нотаріуса Пологівської державної нотаріальної контори, реєстровий №517, належить жилий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Володіння позивачем на день розгляду справи по суті жилим будинком АДРЕСА_1 на законних підставах підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №21955155 від 07 серпня 2020 року та копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №61233828 від 07 серпня 2020 року.
У вказаному будинку зареєстровані, але не проживають відповідачі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які є племінниками відповідачки, що підтверджується копією довідки №3084 від 27 листопада 2020 року, виданої виконавчим комітетом Воскресенської сільської ради Пологівського району Запорізької області, а також актом, складеним та підписаним ОСОБА_10 та ОСОБА_6 19 грудня 2020 року, згідно якого ОСОБА_10 та ОСОБА_6 підтверджують, що громадяни ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно не проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з липня 2015 року.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно зі ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст.ст.386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.
Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло: жилий будинок, садиба, квартира.
Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно ч.1 ст.7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, оскільки відповідачі не є власниками (співвласниками) будинку, який належить позивачці, не проживають в ньому без поважних причин більше одного року, витрати по утриманню будинку не несуть, комунальні послуги не сплачують, суд вважає, що реєстрація відповідачів у належному позивачці будинку порушує право останньої як власника будинку. Таким чином, у зв`язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачу ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу від 04.06.1996, посвідченого державним нотаріусом Пологівської державної нотаріальної контори Єрмоленко Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за №І-905, на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 . В цьому будинку з квітня місяця 2016 року зареєстрований відповідач ОСОБА_12 . За твердженням позивача, відповідач ОСОБА_12 в будинку АДРЕСА_4 , проживши близько тижня після реєстрації, більше в цьому будинку до теперішнього часу не проживає. В будинку відповідач не проживає з власної волі, ніяких перешкоди у вільному його проживанні в цьому будинку не чинилося, жодних витрат на утримання даного будинку відповідач не несе, його речі в будинку відсутні. Вказані твердження позивача підтверджуються показаннями допитаних свідків: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , довідкою №380, виданою 07.06.2018 квартальним комітетом №23 м.Пологи Запорізької області, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_12 , 1987 року народження, не проживає за адресою АДРЕСА_4 з весни 2016 року.
Таким чином, судом встановлено, що більше одного року відповідач ОСОБА_12 в будинку АДРЕСА_4 не проживає без поважних причин, в добровільному порядку з реєстрації в цьому будинку не знявся.
Згідно зі ст.15, п.4 ч.2 ст.16, ст. ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном.
Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно ч.1 ст.7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_12 втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_4 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, ст.ст.9, 10, 11, 12, 13, 18, 81, 128 ч.11, 133, 141, 200, 206, 211, 223 ч.4, 259 ч.6, 263, 265, 268 ч.6, 272, 280, 354 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Пологівський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 березня 2021 року.

Суддя: Кацаренко І. О.