№ 207/4402/21
№ 2-з/207/114/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2021 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді : Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське заяву представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліколор» про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліколор» до ОСОБА_1 , Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Міська інформаційна служба», кореспондента Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Міська інформаційна служба» Сичова Сергія Юрійовича про захист особистих немайнових прав, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В СТ А Н О В И В:

В провадженні Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська знаходиться вищезазначена справа.

Представником позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліколор» подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить суд: заборонити ОСОБА_1 та іншим особам проведення будь-яких зібрань біля підприємства ТОВ «Поліколор», розташованого за адресою: вул. Східна, буд. 2-А м. Кам`янське до вирішеня справи по суті та набрання рішенням законної сили.

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що дана заява не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Частиною першою ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до частини 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчинити певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд з`ясовує наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову, імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів, співмірність заявленого виду забезпечення позову із позовними вимогами, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасником судового процесу, розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника щодо забезпечення позову.

В своїй заяві позивач ставить питання про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та іншим особам проведення будь-яких зібрань біля підприємства ТОВ «Поліколор», при цьому навіть не конкретизуючи яких саме.

Разом з цим суд зазначає, що право громадян збиратися мирно, без зброї і проводити збори, мітинги, походи і демонстрації, закріплене в статті 39 Конституції України, - їх невідчужуване і непорушне право, гарантоване Основним Законом України.

У статті 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) зазначається наступне:

Кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об`єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів.

Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття не перешкоджає запровадженню законних обмежень на здійснення цих прав особами, що входять до складу збройних сил, поліції чи адміністративних органів держави.

Право на свободу мирних зібрань, як і право на свободу вираження поглядів, є однією з основ демократичного суспільства. З огляду на свою важливість право на свободу зібрань не повинне тлумачитися обмежено. Для уникнення ризику обмежувального тлумачення Європейський суд з прав людини (далі Суд) утримався від формулювання поняття зібрань або вичерпного перераховування критеріїв, які його визначали.

Право, закріплене у статті 11 охоплює як приватні зібрання, так і зібрання в громадських місцях, статичні або у формі процесії; крім того, його можуть здійснювати окремі учасники та особи, які організовують зібрання.

Стаття 11 Конвенції захищає право на «мирні зібрання», поняття, яке не охоплює демонстрації, коли організатори та учасники мають насильницькі наміри. Таким чином, гарантії статті 11 застосовуються до всіх зібрань, окрім тих, організатори та учасники яких мають такі наміри, підбурюють до насильства або іншим чином не визнають основи демократичного суспільства.

Право на свободу мирних зібрань містить негативні та позитивні зобов`язання Договірної Держави. Держави повинні не лише утримуватися від застосування необґрунтованих непрямих обмежень права на мирне зібрання, але й захищати це право. Хоча найважливішим завданням статті 11 є захист особи від свавільного втручання органів державної влади у здійснення захищених прав, крім того, можуть існувати позитивні зобов`язання щодо забезпечення ефективного використання цих прав. Позитивне зобов`язання забезпечувати ефективне використання свободи зібрань має особливе значення для осіб, які мають непопулярні погляди або належать до меншин, оскільки вони є більш вразливими до переслідування

Право на свободу зібрань не є абсолютним; воно може бути обмежене відповідно до пункту 2 статті 11. Втручання у право на свободу мирних зібрань складатиме порушення статті 11, якщо воно не «встановлено законом», не переслідує одну або декілька законних цілей, передбачених пунктом 2, і не є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення цілі або цілей, про які йдеться..

З урахуванням зазначеного, а також беручи до уваги, що з заяви не вбачається підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких звернувся позивач, то підстав для задоволення заяви немає.

З урахуванням наведеного, у задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліколор» про забезпечення позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліколор» про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Поліколор» до ОСОБА_1 , Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Міська інформаційна служба», кореспондента Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Міська інформаційна служба» Сичова Сергія Юрійовича про захист особистих немайнових прав, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.М. Юрченко