КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/4189/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - суддіБілич І.М.,
суддівКоцюрби О.П., Слюсар Т.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Решетова Віктора Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г.,

у цивільній справі №752/12305/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

в с т а н о в и л а :

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання трьох дітей.

Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач ОСОБА_2 є батьками дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти проживають з нею, та повністю знаходяться на її утриманні, водночас, відповідач не бере участі у вихованні та утриманні своїх дітей. Її доходи не дозволяють повністю забезпечувати дітей всім необхідним, а також у повній мірі сприяти їхньому всебічному розвитку. Відповідач є працездатним, інших осіб на утриманні не має, працевлаштований офіційно та має постійний регулярний дохід. Тому просила суд задовольнити вимоги шляхом стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 50% від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

У ході розгляду справи ( лютий 2020 року) позивачем було подано заяву про зміну предмету позову, а саме стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 50% від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно (а.с. 134-135).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 50% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, однак не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 15 червня 2018 року і до їх повноліття, або ж зміни матеріального стану сторін.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду в частині обмеження стягнення десятьма прожитковими мінімумами на кожну дитину відповідного віку скасувати, задовольнивши позовні вимоги у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважаючи, що судом першої інстанції не враховано офіційної заробітної плати відповідача, що складає на місяць 388 325, 00 грн, а тому обмеження у десять прожиткових мінімумів є непропорційним 50% аліментів про стягнення яких було заявлено. Таке обмеження передбачено положеннями ст. 183 СК України лише при зверненні з заявою про видачу судового наказу, а тому, у позовному провадженні застосовано з порушенням норм процесуального та матеріального права. Додатково наголошувала, що відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд, при ухваленні рішення, не може виходити за межі позовних вимог, а тому, застосоване обмеження є процесуальним порушенням суду першої інстанції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Решетов В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 також звернувся з апеляційною скаргою,за результатами розгляду якої просив суд рішення змінити, стягнувши аліменти в розмірі 1/16 частину заробітку, однак не більше трьох прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважаючи, що судом першої інстанції не враховано, що обов`язок по забезпеченню дітей несуть обоє батьків. Позивач працездатна, може працювати та забезпечувати дітей, водночас, відповідач надає матеріальну допомогу на дітей у добровільному порядку, про що свідчать квитанції у матеріалах справи. Окрім того, вирішивши стягувати аліменти у розмірі 50% від доходу відповідача, суд першої інстанції не врахував ані матеріального становища дітей, ані розміру витрат, які будуть достатніми для їхнього віку та гармонійного розвитку. Позивачем не вказано щомісячних потреб дітей, не зазначено їх розміру та не надано жодного доказу в обґрунтування позовних вимог. Наголошував, що розмір його доходу становить 376 075, 00 грн., на місяць, водночас, сума стягнення, ухвалена судом першої інстанції буде становити 188 037, 50 грн., що є надмірним, зважаючи на встановлений прожитковий мінімум на дітей відповідного віку у 1859, 00 грн., та 2318, 00 грн.. Звертав увагу суду апеляційної інстанції також і на те, що позивач проживає в м. Жовті води Дніпропетровської області, середньомісячна заробітна плата в місті становить 8455, 00 грн станом на 2018 рік, тому позивачкою не доведено обґрунтування стягнення максимального можливого розміру частки з доходу відповідача.

Відзив на апеляційні скарги сторони не подавали.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У порядку ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що подані апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.4-6).

Малолітні діти: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення аліментів та обмежуючи максимальний розмір стягнення, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 180, 181, 182, 183, 184 СК України якими передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина; при визначенні розміру аліментів суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Встановивши, що діти сторін у справі проживають з матір`ю, остання виконує свої обов`язки щодо їх виховання, гармонійного розвитку та матеріального забезпечення, батько дітей є працездатним, офіційно працевлаштований, має стабільний та регулярний дохід, приймаючи до уваги вік дітей сторін у справі, що перебувають у періоді посиленого росту та фізичного розвитку, можливість батька забезпечити дітям можливість їх повноцінного фізичного та духовного розвитку, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач зможе сплачувати аліменти на утримання трьох дітей в розмірі 50% від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, однак не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги позивача про вихід за межі позовних вимог та безпідставне обмеження розміру аліментів, на думку колегії суддів не ґрунтується на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Водночас, ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що стягнення не може перевищувати 50 % частини від усіх прибутків платника аліментів.

Не свідчить про вихід за межі заявлених позовних вимог і прийняте судове рішення в частині визначення - не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Доводи скаржників про те, що такі обмеження можуть бути застосовані судом лише при видачі судового наказу, а не при вирішенні питання щодо стягнення аліментів за результатами розгляду позовної заяви, на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині.

Так як у відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і можу бути присуджений судом у разі достатності заробітку ( доходу ) платника аліментів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення правомірно було взято до уваги розмір щомісячного доходу відповідача ( більше 300 000 гривень ) та відсутність доведення позивачем обставин несення нею витрат на дітей щомісячно які б потребували стягнення 50% від доходу відповідача. Вказуючи при цьому на обов`язок самого позивача щодо матеріального забезпечення дітей у відповідності до положень ст. 180 СК України.

Відтак, обмеження суду щодо максимального розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на утримання трьох дітей з урахуванням його майнового стану, на думку колегії суддів повністю узгоджується з діючими нормами СК України так як законодавцем чітко передбачена верхня межа стягнення, і визначений розмір відповідає потребам дітей, забезпечить їм можливість повноцінного фізичного та духовного розвитку.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що даним судовим рішенням здійснюватиметься стягнення половини заробітної плати у розмірі 188 037 грн., і цей розмір у 28 разів перевищує прожитковий мінімум, встановлений у державі, а відтак вважав достатнім визначення розміру аліментів як 1/16 частки його доходів, що забезпечить баланс інтересів сторін і дітей, на думку колегії суддів, не спростовує висновків суду першої інстанції.

Так як розмір суми стягнення аліментів зазначений відповідачем в апеляційній скарзі -188 037 грн. щомісячно розрахований без дотримання положень Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», за яким починаючи з липня 2020 року прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років визначений - 1859 гривень, від 6 до 18-ти років - 2318 гривень. А відтак з урахуванням віку дітей відносно яких присуджено стягнення аліментів, обмеження судом максимального розміру стягнення аліментів на кожну дитину та розміру прожиткового мінімуму, загальний розмір щомісячної суми аліментів фактично не може перевищувати суму 64 950 грн., що повністю відповідає можливостям батька сплачувати таку суму.

При цьому слід зазначити, що відповідач водночас, не позбавлений права контролювати витрати по аліментам, як і не позбавлений права звернутись з позовом про їх зменшення, в разі зміни свого матеріального стану.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що він надає матеріальну допомогу, спростовуються матеріалами справи, оскільки перерахування коштів, на дитину старшого віку, відповідач почав здійснювати після подачі позову, інших доказів такої допомоги матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційних скаргах нема.

Керуючись ст.ст. 7, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Решетова Віктора Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:

Судді: