Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/877/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Трагнюк В.Р., секретар судового засідання Конар В.М., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно.

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовом до відповідача Виноградівської міської територіальної громади про визнання права власності на нерухоме майно, у якому просить визнати за нею право власності на будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, загальною площею 1841,2 кв.метрів, в тому числі площа семи квартир 325,8 кв.метрів, що розташорвана в АДРЕСА_1 .

Заявлений позов мотивовано тим, що на підставі Договору купівлі продажу від 19.02.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №506, позивач ОСОБА_1 купила будівлю магазину з господарськими будівлями, площею 290,3 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0320 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за кадастровим номером: :00:003:1086, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 ).

В подальшому, на підставі Договору купівлі продажу від 04.09.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2735, позивач ОСОБА_1 купила будівлю холодильника, що розташована за адресою АДРЕСА_2 ).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та Виноградівською міською радою від 26.11.2016 року, позивач купила земельну ділянку, площею 0,1006 га, за цільовим призначенням для обслуговування нерухомого майна, за кадастровим номером: :003:0058, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 ).

Згідно до технічної документації щодо обєднання власних земельних ділянок від 01.09.2017 року, позивачка в цілому стала власником земельної ділянки, загальною площею 0,1326 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за кадастровим номером: :07:003:0316, що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

У 2019-2020 роках позивачка здійснила перебудову (реконструкцію) вказаного приміщення та прибудови без отримання відповідного на те дозволу у результаті чого змінилась його площа.

Під час проведення будівельних робіт, позивачкою були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва і до його завершення у грудні 2020 року, жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення позивачем прав інших осіб цим будівництвом. Збудувавши дану нерухомість, позивачем, не було порушено права та інтереси територіальної громади Виноградівської міської ради.

Вказана будівля, станом на час подачі даного позову до суду-є завершена будівництвом.

В подальшому, на вказану самочинно збудовану будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, позивачем 29.01.2021 року, було виготовлено у КП Виноградівське РБТІ Технічний паспорт, згідно з яким площа будівлі складає 1841,2 кв м та інвентаризаційна вартість такої будівлі, становить 3142398 гривень, що стверджується Довідкою КП Виноградівського РБТІ за № 104 від 12.02.2021 року.

З отриманим Технічним паспортом та наявними документами, позивач звернулася до державного реєстратора-нотаріуса з метою проведення державної реєстрації права власності на вищезазначену будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, однак 15.02.2021 року, приватним нотаріусом Кобрин М.В., позивачу було повідомлено, про неможливість здійснення відповідної державної реєстрації права власності на будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, що розташована в АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю документів для проведення вказаної державної реєстрації, поскільки вказане будівництво є самочинним, у зв`язку із чим, позивачу було рекомендовано звернутися до суду.

Враховуючи неможливість оформити право власності на самочинно збудоване майно в адміністративному порядку, а також відсутності встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на самочинне будівництво, позивач просить суд визнати за нею право власності на самочинно збудовану будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, що розташована в АДРЕСА_1 , загальною площею 1841,2 кв.м.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити.

Представник відповідача Виноградівської міської ради (Виноградівської міської теирторіальної громади) у судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву, яку суд розцінює, як визнання заявленого позову. У поданій заяві зазначає про те, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, справу просить розглянути у відсутності уповноваженого представника.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

На підставі Договору купівлі продажу від 19.02.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №506, позивач ОСОБА_1 купила будівлю магазину з господарськими будівлями, площею 290,3 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0320 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за кадастровим номером: :00:003:1086, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 ) (а.с.9).

В подальшому, на підставі Договору купівлі продажу від 04.09.2013 року, який посвідчений приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. та зареєстрований в реєстрі за №2735, позивач ОСОБА_1 купила будівлю холодильника, що розташована за адресою АДРЕСА_2 ) (а.с.10).

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між позивачем та Виноградівською міською радою від 26.11.2016 року, позивач купила земельну ділянку, площею 0,1006 га, за цільовим призначенням для обслуговування нерухомого майна, за кадастровим номером: :003:0058, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 ) (а.с.11-12).

Згідно до технічної документації щодо обєднання власних земельних ділянок від 01.09.2017 року, позивачка в цілому стала власником земельної ділянки, загальною площею 0,1326 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за кадастровим номером: :07:003:0316, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.13-14, 17-20).

У 2019-2020 роках позивачка здійснила перебудову (реконструкцію) вказаного приміщення та прибудови без отримання відповідного на те дозволу у результаті чого змінилась його площа.

Під час проведення будівельних робіт, позивачкою були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми, а з початку будівництва і до його завершення у грудні 2020 року, жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність факту порушення позивачем прав інших осіб цим будівництвом. Збудувавши дану нерухомість, позивачем, не було порушено права та інтереси територіальної громади Виноградівської міської ради.

Вказана будівля, станом на час подачі даного позову до суду-є завершена будівництвом.

В подальшому, на вказану самочинно збудовану будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, позивачем 29.01.2021 року, було виготовлено у КП Виноградівське РБТІ Технічний паспорт, згідно з яким площа будівлі складає 1841,2 кв м. (а.с.34-48), та інвентаризаційна вартість такої будівлі, становить 3142398 гривень, що стверджується Довідкою КП Виноградівського РБТІ за № 104 від 12.02.2021 року (а.с.33).

З отриманим Технічним паспортом та наявними документами, позивач звернулася до державного реєстратора-нотаріуса з метою проведення державної реєстрації права власності на вищезазначену будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, однак 15.02.2021 року, приватним нотаріусом Кобрин М.В., позивачу було повідомлено, про неможливість здійснення відповідної державної реєстрації права власності на будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, що розташована в АДРЕСА_1 , у зв`язку із відсутністю документів для проведення вказаної державної реєстрації, поскільки вказане будівництво є самочинним, у зв`язку із чим, позивачу було рекомендовано звернутися до суду (а.с.32).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 узаконити самочинне будівництво поза судовим порядком, не має можливості у зв`язку з тим, що згідно чинного законодавства повноваження Департаменту державно архітектурно будівельної інспекції по легалізації самочинного будівництва здійснювалася на підставі «Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт» (затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 р. № 79). Дані повноваження у ДДАБІ існували лише до 31.12.2015 року відповідно до п.9 прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до виготовленого Звіту будівельно-технічного обстеження будівлі будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, що розташована в АДРЕСА_1 , складеного, експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_2 , (Кваліфікаційний Сертифікат серії АЕ № 000623, виданий 31.07.2012 року, Атестаційною архітектурно-будівельною комісією), складеного за результатами проведеного технічного обстеження приміщень будівлі торгового комплексу з вбудованими квартирами, що розташована в АДРЕСА_1 , встановлено відповідність вимогам, щодо можливості подальшої безпечної експлуатації та сесмостійкості (у відповідності до вимог ДБН В.1 1-12:2014 "Будівництво в сейсмічних районах України" (49-64).

Встановлено, що, вказаним зазначеним будівництвом не порушуються будь-чиї права, а зазначене будівництво відповідає будівельним нормам, і все це дає підстави для визнання за позивачкою ОСОБА_1 права власності на самочинне будівництво в порядку статті 376 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до вимог статей 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), якою вона має право володіти, користуватися та розпоряджатися.

Згідно частини третьої статті 375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Виходячи із положень ч. 5 статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 3, 4, 9 Постанови від 30.03.2012 р. № 6 "Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" роз`яснено, що право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Судам слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону № 2780-XII спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України. У зв`язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Пунктом 12 цієї ж постанови роз`яснено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

У правовій позиції висловленій Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1328цс15 зазначено, що згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. При цьому слід ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Захист і охорона власності є однією з найголовніших функцій держави. Принцип охорони власності закріплений в Україні конституційно. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності (ст. 13 Конституції України). Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Відповідно до ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема шляхом визнання права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованого Законом України Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції від 17.07.1997 року кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, заявлені вимоги позову підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 200, 206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканкою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності в цілому на об"єкт нерухомого майна-будівлю торгового комплексу з вбудованими квартирами, загальною площею 1841,2 кв.метрів, в тому числі площа семи квартир 325,8 кв.метрів, що розташорвана в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГоловуючийВ. Р. Трагнюк

Повний текст рішення суду

складено 11.03.2021 року