Справа № 136/1318/20
Провадження № 22-ц/801/627/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 рокуСправа № 136/1318/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

розглянувши в письмовому провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, мотивуючи тим, що 06.10.2008 сторони уклали шлюб, який рішенням суду від 20.11.2015 було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом від 03.08.2017 з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання їх сина в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно діючого законодавства мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того відповідач, не будучи офіційно працевлаштованим, все ж має значний дохід та можливість сплачувати аліменти на утримання сина у іншому розмірі ніж розмір, який на даний час стягується з нього. На підтвердження вказаних обставин позивачем подано суду: копії рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами; свідоцтва про народження сина сторін; содового наказу про стягнення аліментів; довідки виданої органом місцевого самоврядування за місцем проживання позивача.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено у повному обсязі.

Змінено розмір та спосіб стягуваних аліментів, який було встановлено судовим наказом Липовецького районного суду Вінницької області від 03.08.2017, яким було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення сином повноліття на 1/4 частки всіх доходів ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення сином повноліття, з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в дохід держави у розмірі 840,80 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

На апеляційну скаргу надійшов відзив, в якому ОСОБА_2 вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та просила апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 06.10.2008 сторони уклали шлюб, який рішенням суду від 20.11.2015 було розірвано (а.с. 5-6).

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 7).

Судовим наказом від 03.08.2017 з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання їх сина в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 8). Зі слів позивача відповідач має значний дохід та можливість сплачувати аліменти на утримання сина у іншому розмірі ніж розмір, який на даний час стягується з нього. Позивачем не заперечується той факт, що відповідач продовжує щомісячно сплачувати аліменти на користь позивача на утримання їх сина в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, відповідачем заперечується задоволення такого позову в повному обсязі. Згідно наданих останнім довідок від ДРФО та Липовецької філії ДЦЗ про його доходи, відповідач є безробітним і доходів не отримує (а.с. 27, 29).

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів позивач визначила способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відтак, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10 вересня 2018 року у справі № 486/466/18.

Доводи позивачки щодо покращення матеріального стану ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю у власності останнього великовантажного автомобіля та надання ним послуг із перевезень вантажів, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджено жодними доказами.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що автомобіль «Renault Premium» 1998 року випуску було придбано у 2017 році, тобто до винесення судового наказу про стягнення аліментів, а тому не може свідчити про покращення матеріального стану відповідача.

Натомість відповідачем було надано довідку з Липовецької районної філії Державного центру зайнятості про те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний з 23 грудня 2020 року. Також відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків у ОСОБА_1 за період з 1 кварталу 2020 року по 3 квартал 2020 року інформація про доходи відсутня.

Отже позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту погіршення її матеріального стану, як і не надано доказів зміни матеріального стану відповідача та можливості сплачувати ним аліменти у визначеному розмірі.

Щодо посилання позивачки на збільшення вартості життя та соціальних гарантій, то варто зауважити, що підвищення зачепило інтереси всіх громадян України, зазначене впливає як на стан позивачки, так і відповідача по справі.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка ОСОБА_2 не довела належними та допустимими доказами наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, то з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору, понесені відповідачем судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають компенсації за рахунок держави.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 14 січня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів відмовити.

Компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за рахунок держави судовий збір в розмірі 1261,20 грн, сплачений останнім за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 12 березня 2021 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко