Номер справи 237/210/20
Номер провадження 2/237/117/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.21 м. Курахове

Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кучко Я.Ю.,

при секретарі Махно Ю.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ опіки і піклування районної адміністрації Мар`їнського району, Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради Донецької області про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення проживання дитини.

В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. Між позивачем та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу сторони по справі мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина проживає разом з позивачем та перебуває на утриманні позивача. Сторони по справі втратили почуття любові та взаємоповаги, ведення між ними спільного господарства та спільне проживання припинено з вересня 2014 року. Позивач просить встановити місце проживання дитини за місцем проживання матері дитини, в інтересах дитини, щоб зареєструвати дитину без згоди батька, оскільки відповідач відсутній в житті дитини з 2014 року.

Позивач у судовому засіданні просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві.

Станом на 28 січня 2021 року відзив на позов від відповідача до Мар`їнського районного суду Донецької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи був належним чином повідомлений, заперечень на позов не подав.

Представники третіх осіб у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, Орган опіки та піклування Вугледарської міської ради Донецької області подав до суду письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 05 травня 2009 року.

Копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 12 вересня 1999 року підтверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 одружились 12 вересня 1999 року, прізвище чоловіка після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 , дружини - ОСОБА_1 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу жилого будинку разом з земельною ділянкою від 15 квітня 2003 року, ОСОБА_6 продав, а громадянка ОСОБА_1 купила жилий будинок з надвірними побудовами разом з земельною ділянкою, що знаходиться в АДРЕСА_1 номер шістнадцять.

З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 450879 дата 25.04.2003 вбачається, що будинок житловий з господарськими спорудами та побудовами за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Підстава виникнення права власності - договір купівлі-продажу р-р №778, 15.04.2003, посвідчений Мар`їнською державною нотаріальною конторою.

Згідно довідки від 11.12.2019 року за № 2588/02-26 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 і до складу її сім`ї входять: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - чоловік; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - дочка; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - син.

Згідно акту від 09.12.2019 року вбачається що було проведено огляд будинку АДРЕСА_1 в присутності сусідів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . В ході огляду встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований, але не проживає з 2014 року по теперішній час: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З акту від 12.11.2019 року вбачається що було проведено огляд будинку АДРЕСА_1 в присутності сусідів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . В ході огляду встановлено, що в будинку АДРЕСА_1 постійно проживає, але не зареєстрований ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Вугледарської міської ради є доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

З копії акту обстеження умов проживання головним спеціалістом служби у справах дітей Вугледарської міської ради було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 та за результатами обстеження встановлено, що санітарно-гігієнічні умови є задовільними, в будинку наявні водо-, енерго- та газопостачання, достатньо меблів та побутової техніки, для виховання дитини є окрема кімната в якій є місце для сну (крісло-ліжко), шафа, комод, письмовий стіл, комп`ютер.

Згідно інформації Степнянського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Мар`їнської районної ради Донецької області ОСОБА_3 навчається в 5 класі, дитина завжди охайна та доглянута, мати постійно спілкується з педагогами, відвідує батьківські збори, дитину завжди до школи приводить і забирає мати.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до частин другої, восьмої-десятої статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 11, 18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. З аналізу вище зазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня1991 року (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Йогансен проти Норвегії» від 07 серпня 1996 року, § 78).

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_2 який є батьком малолітньої дитини, однією сім`єю з матір`ю дитини ОСОБА_1 не проживає, враховуючи, що позивачем створені всі належні умови для забезпечення проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , приймаючи до уваги також позицію органу опіки та піклування суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю, що цілком що відповідатиме інтересам дитини та забезпечить досягнення повноцінного догляду, виховання та піклування про дитину.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивачу було відстрочено сплату судового збору до вирішення справи по суті та приймаючи до уваги факт задоволення заявлених позовних вимог судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 сина, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Березове Мар`їнського району Донецької області разом з його матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Мар`їнський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Я.Ю. Кучко