ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ України

15 березня 2021 року

м. Харків

Справа № 639/1689/20

Провадження № 22-ц/818/1349/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року, постановлене суддею Гаврилюком С.М., за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду від 04.03.2020 по справі № 639/681/19 задоволено частково касаційну скаргу засудженого ОСОБА_1 . Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 14.06.2019 та ухвалу Харківського апеляційного суду від 08.10.2019 щодо ОСОБА_1 в частині вирішення цивільного позову щодо відшкодування моральної шкоди скасовано, в цій частині призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В іншій частині судові рішення залишено без змін.

ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_1 на свою користь 26 074, 26 грн на відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП, 4000,00 грн. на відшкодування матеріальної шкоди завданої ДТП не підтвердженої чеками, 7702, 00 грн відшкодування матеріальної шкоди через неможливість продовжувати працювати, 50000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Проте з урахуванням Постанови Верховного Суду від 04.03.2020 новому розгляду підлягають заявлені позовні вимоги про стягнення 50000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 23.12.2018 приблизно 06:50 год. ОСОБА_1 керував технічно справним автомобілем «Daewoo Lanos», р.н. НОМЕР_1 та рухався по вул. Полтавський шлях м. Харкова зі сторони вул. Ярославської зі швидкістю 50 км/год. Під час руху по вказаній вулиці, в районі буд. 5 по вул. Полтавський шлях в м. Харкові грубо порушив п. 18.1 ПДР України і допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який в цей час рухався по нерегульованому пішохідному переході зліва на право по ходу його руху. ОСОБА_3 внаслідок даної ДТП отримав середнього ступеню тяжкості тілесне ушкодження по ознаці тривалості розладу здоров`я: уламковий перелом хірургічної шийки правої плечової кістки зі зсувом, закритого уламкового перелому обох кісток правої гомілки із зсувом, уламковий перелом діафіза верхньої третини великогомілкової кістки із зсувом. Таким чином, ОСОБА_1 вчинив злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України. Завдані тілесні ушкодження призвели до інвалідності позивача, у зв`язку з чим останньому завдано моральної шкоди. Крім цього, позивач тимчасово, з моменту лікування - 23.12.2018 та на момент звернення з цивільним позовом в рамках кримінальної справи № 639/681/19 (провадження № 1-кп/639/275/19) до суду - 22.02.2019 втратив працездатність.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 672 грн 64 коп.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Зябкін В.В. просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, необґрунтоване, постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Скарга містить посилання на те, що судом першої інстанції неправомірно взято до уваги лист ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», оскільки він є неналежним та недопустимим з огляду на ст. 83 ЦПК України.

Зазначено, що розрахунок наведений судом не відповідає ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач не надав розрахунки який розмір стягувати з ОСОБА_1 , а який з страхової компанії.

На момент прийняття рішення позивач частково отримав моральну шкоду, а відтак повинен був зробити уточнення що зроблено не було, а суд не звернув на це увагу.

Увідзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з засад розумності та справедливості дійшовши висновку, що розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача має становити 40000,00 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача, судом також враховано, що законодавство про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає відшкодування страховою компанією особі, яка отримала ушкодження здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Проте, позивачем вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про стягнення коштів не заявлено.

Отже, ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутися до страховика ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» з відповідною вимогою щодо відшкодування несплаченої частини коштів за завдану моральну шкоду.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.

Судовим розглядом встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди яка сталась 23.12.2018 позивач ОСОБА_3 зазнав тілесних ушкоджень, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 12-14/6-А/19 від 18.01.2019 відносяться до категорії ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

За довідкою МСЕК серії 12 ААА № 962125 від 16.04.2019 ОСОБА_3 встановлено другу групу інвалідності. Вказаний факт перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із скоєною 23.12.2018 ОСОБА_1 дорожньо-транспортною пригодою.

ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

У відповідності до положень п. 23.1 ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала у випадку якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до статей 1 та 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Єдиною формою внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору, є страховий поліс.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5895272, який укладений на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до пункту 4 Полісу, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, становить 200 тисяч гривень на одного потерпілого.

З листа ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», адресованого ОСОБА_3 , вбачається, що в результаті розгляду отриманих документів по справі № 48918, відносно події, яка мала місце 23.12.2018 за участю забезпеченого транспортного засобу Daewoo Lanos, державний номер НОМЕР_1 , страховою компанію прийнято рішення про виплату страхового відшкодування на загальну суму 102479,22 грн, до якої зокрема враховано відшкодування моральної шкоди (5%) у розмірі 1688,96 грн (а.с. 90).

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п. 23.1 ст. 23 Закону).

Встановивши, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_1 , який здійснював експлуатацію джерела підвищеної небезпеки, була застрахована у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 23.12.2018, внаслідок якої пішохід ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, є страховим випадком, страхова компанія прийняла рішення про часткову виплату страхового відшкодування.

З положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 26-1 Закону, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Крім того, відповідно до п. 36.1 ст. 36 вказаного Закону страховик, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Таким чином, страховою компанією було прийнято рішення та відшкодовано моральну шкоду у відповідності до чинного законодавства.

Як зазначалось вище відповідно до частин 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відносини, що виникають у результаті завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, виділяють у спеціальний делікт у зв`язку з особливостями механізму завдання шкоди, а також умовами виникнення обов`язку таку шкоду відшкодувати. При цьому враховується, що особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володільця небезпечного об`єкта законодавець зобов`язує відшкодувати шкоду незалежно від вини цієї особи. Перед потерпілими несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Внаслідок дій відповідача позивач зазнав моральних страждань, які полягають у душевних переживаннях, болі та страху за своє життя, оскільки внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, які в подальшому призвели до інвалідності. Фактично позивач з моменту ДТП позбавлений можливості рухатися і вести нормальний, активний спосіб життя здорової і працездатної людини, забезпечувати і допомагати своїй сім`ї, вести домашнє господарство, що не може не відбитися на його маральному стані, що спричинило суттєві зміни в звичайному укладі життя, оскільки ОСОБА_3 змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і лікуванні у закладах охорони здоров`я.

Також, оскільки уточнену позовну заяву не було прийнято до розгляду та справу розглянуто за первісним позовом, вимог до страхової компанії ОСОБА_3 не заявлено.

Судова колегія погоджується з розміром стягнутої суми на відшкодування моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в сумі 40000,00 грн та вважає її обгрунтованою.

Будь-яких доказів на спростування висновків суду першої інстанції до суду апеляційної інстанції надано не було.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню у касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

Судді: І.В. Бурлака

А.В. Котелевець

Повне текст постанови складено 15 березня 2021 року.