Ухвала

15 березня 2021 року

м. Київ

справа № 371/479/19

провадження № 61-3767ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області, правонаступником якої є Миронівська міська рада Миронівського району Київської області, Миронівської районної державної адміністрації у Київській області, Головного управління Держгеокадастру

у Київській області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» про визнання права на земельну частку (пай)

у порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду вищевказаним позовом,

в якому просила визнати за нею у порядку спадкування після померлої

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право на земельну частку (пай)

у Колективному сільськогосподарському товаристві «Карапиші» (далі - КСП «Карапиші») с. Карапиші Миронівського району Київської області розміром 2,72 в умовних кадастрових гектарах при розпаюванні сільськогосподарських угідь, переданих в колективну власність КСП «Карапиші» згідно з державним актом на право колективної власності на землі серії КВ від 28 грудня 1994 року, виданим Карапишівською сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 07 жовтня

2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області, Миронівської районної державної адміністрації у Київській області (далі - Миронівська РДА), Головного управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Київській області), Сільськогосподарського товариства

з обмеженою відповідальністю «Агросвіт» (далі - СТОВ «Агросвіт») про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 30 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Миронівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) середнім розміром 2,72 в умовних кадастрових гектарах при розпаюванні сільськогосподарських угідь, переданих у колективну власність КСП «Карапиші» с. Карапиші Миронівського району Київської області по Карапишівській сільській раді Миронівського району Київської області згідно Державного акта на право колективної власності на землю

від 28 грудня 1994 року серії КВ, виданого Карапишівською сільською радою народних депутатів Миронівського району Київської області,

у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 ,

яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постановою Верховного Суду від 11 листопада 2020 року касаційну скаргу

СТОВ «Агросвіт» задоволено частково, постанову Київського апеляційного суду від 30 січня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Миронівського районного суду Київської області від 07 жовтня 2019 року змінено в мотивувальній частині, викладено її в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Миронівського районного суду Київської області

від 07 жовтня 2019 року залишено без змін.

09 березня 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого

2021 року, в якій вона просить скасувати вказане судове рішення та залишити в силі постанову Київського апеляційного суду від 30 січня

2020 року.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження

з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення

від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Так, у касаційній скарзі заявники узагальнено посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанційнорм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надати суду уточнену редакцію касаційної скарги з посиланням на підставу (підстави) касаційного оскарження, передбачену (передбачені) частиною другою статті 389 ЦПК України та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до вимог частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення їх недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали до 14 квітня 2021 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць