Троїцький районний суд Луганської області
Справа № 433/1950/21
Провадження №2-з/433/20/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.12.2021 року смт. Троїцьке

Суддя Троїцького районного суду Луганської області Суський О.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 , яку представляє ОСОБА_2 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , яку представляє ОСОБА_2 , звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 136299,00 грн.

Крім того, заявником була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 .

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на те, що до суду подана позовна заява про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 136299,00 грн з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 . Свій позов вона мотивувала тим, що відповідач отримав від неї 5000 доларів США за продаж автомобіля, який йому не належав, станом на дату передачі їй автомобіля, ОСОБА_3 не мав від власника будь-яких повноважень стосовно його відчуження. При цьому зазначений автомобіль залишився зареєстрований за гр. ОСОБА_5 та в листопаді 2021 року був вилучений працівниками поліції у зв`язку з тим, що знаходився у розшуку по виконавчому провадженню, в якому боржником є ОСОБА_5 . Вважає, що відповідач здійснив дії, які не відповідають вимогам законодавства, отримав від неї спірні кошти. При цьому, згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у власності відповідача є нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, у разі відчуження ним нерухомого майна, виконання рішення про стягнення безпідставно отриманих коштів буде ускладнено чи неможливим.

Розглянувши матеріали заяви, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається:1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Пункт 1, 2, 4 частини 1ст. 150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії, та забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Згідно із положеннями ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного)розгляду).

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Тобто, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на безпідставно отриманих коштів у розмірі 136299,00 грн.

Суд вважає, що розмір позовних вимог не є співрозмірним заходу забезпечення позову, який просить застосувати представник позивача.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №752/6255/18, де вказується, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову має бути розмірним із предметом спору.

Крім того, суд наголошує, що наявність самого по собі позову про стягнення безпідставно отриманих коштів в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру.

Матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тому обраний позивачем спосіб забезпечення позову не є розмірним із предметом спору.

Отже, суд враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує наслідки арешту майна, правову підставу для арешту майна, наявність обґрунтованої підозри в порушеннях та діях, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, вважає, що вимога про накладення арешту на зазначену квартиру не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149, 150, 151, 260,261 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , яку представляє ОСОБА_2 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.І. Суський