Справа № 129/2932/16-ц
Провадження по справі № 2/129/18/2021
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"24" грудня 2021 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючої судді Бондар О.В.
з участю секретаря Килівник Ю.С.
представника позивача ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача адвоката Луговського А.С.,
відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гайсині в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниця, Міністерство Оборони України в особі в/ч НОМЕР_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
установив:
4.11.2016 р. позивачка звернулася до суду з позовом до свого батька ОСОБА_3 , його дружини ОСОБА_2 з вимогами про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , а також зобов`язати виконавчий комітет Гайсинської міської ради зняти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за зазначеною адресою. Вимоги позову обґрунтовує тим, що батько позивачки ОСОБА_3 протягом п`яти років з часу розлучення із її матір`ю ОСОБА_1 (10.02.2012 р.) не проживає в квартирі АДРЕСА_2 , а також там не проживають і не проживали, лише зареєстровані, члени його сім`ї дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 , лише позивачка ОСОБА_3 наразі проживає і зареєстрована в цій житловій квартирі.
18.07.2017 р. вимоги позову змінила, просила суд визнати ОСОБА_3 , ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , а також зобов`язати Гайсинський районний сектор ДМС України у Вінницькій області зняти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.
Позивачка в судове засідання не з`явилася, в розгляді справи брала участь її представник за довіреністю ОСОБА_1 . Представник позивача ОСОБА_1 вимоги позову підтримала, просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_3 , посилаючись на те, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу (п`ять років) не проживав у службовій квартирі АДРЕСА_2 , як і члени його нової сім`ї, а тому повинен бути визнаний таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням, як і члени його сім`ї; відповідач відібрав ключі у позивачки, здійснював на неї тиск, створив для неї нестерпні умови проживання, у зв`язку з чим вона не проживає у спірній житловій квартирі; представник позивача вважає, що на даний час ОСОБА_3 незаконно займає службове житло, оскільки він 1.07.2019 р. звільнений з військової служби в запас, його членів сім`ї зареєстровано на її думку в цій службовій квартирі протиправно, ОСОБА_3 не вжив жодних заходів для постановки членів новоствореної родини на квартирний облік та не створив належних умов і підстав для набуття членами його сім`ї законного права на отримання будь-якого житлового приміщення від Міністерства оборони України, а позивачка перебуває на військовій службі в військовій частині НОМЕР_2 з 6.11.2015 р. по теперішній час, а тому має право проживати у цій службовій квартирі, як військовослужбовець.
Відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечив, оскільки він не втратив право користування житловою квартирою АДРЕСА_2 , де на даний час проживає разом зі своєю сім`єю: дружиною ОСОБА_2 , дітьми ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в наданому йому як військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 (правонаступник в/ч НОМЕР_3 ) службовому житлі, з вимогою про виселення із службового житла власник Міністерство оборони (Гайсинский гарнізон) до нього не звертався, на квартирному обліку у даній військовій частині він не перебуває, іншим житлом не забезпечений; на певний час він був переведений по службі в іншу місцевість, де також дислокується військова частина НОМЕР_1 в м.Васильків, однак там житлом не забезпечувався, його сім`я проживала в АДРЕСА_1 , куди він приїздив і з ними проживав; позивач ОСОБА_3 в цій квартирі не проживає, однак зареєстрована, жодних перешкод проживати в цій квартирі він позивачу не чинить, ОСОБА_1 була примусово виселена з службового житла на виконання рішення суду 4.11.2016 р. відповідно до акту державного виконавця; крім того, його вислуга років в Збройних Силах України становить 25 років 5 місяців 12 днів, тобто понад десять років, що відповідно до ст. 125 ЖК України унеможливлює його та членів його сім`ї виселення зі службового житла без надання іншого.
Відповідачка ОСОБА_2 вимог позову не визнала, оскільки вона є членом сім`ї свого чоловіка військовослужбовця, житлова квартира АДРЕСА_2 є службовим житлом, яким забезпечений ОСОБА_3 , іншого житла їх сім`я не має, на черзі на житло вони не перебувають, власником житла є Міністерство оборони України, на сьогоднішній день вони за свій рахунок в цій квартирі провели ремонтні роботи, чоловік деякий час проходив військову службу в м.Васильків, однак члени його сім`ї проживали в службовому житлі, вона не залишала службове житло, проживала в ньому, що підтверджується довідкою та Актом Гайсинської міської ради про те, що станом на 21.11.2016 р. та 11.07.2017 р. ОСОБА_2 проживала в квартирі АДРЕСА_2 .
Представник відповідача адвокат Луговський А.С. проти позову заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні, оскільки вважав, що позивачем та його представником не надано суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, що відповідачі не проживали понад шість місяців в службовому житловому приміщенні без поважних причин, а тому відповідно до вимог ст.71,72 ЖК України не можуть бути в судовому порядку визнані такими, що втратили право право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності понад шість місяців; крім того, відповідач має вислугу років в Збройних Силах України 25 років 5 місяців 12 днів, тобто понад десять років, що відповідно до ст. 125 ЖК України унеможливлює його та членів його сім`ї виселення зі службового житла без надання іншого, хоча такі вимоги власник житла до відповідачів не висував, а позивачка не є власником спірної службової квартири; також порядок надання службового житла військовослужбовцям належить до дискреційних повноважень житлових комісій військових частин відповідно до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
Представник третьої особи Квартирно-експлуатаційного відділу міста Вінниця Томчук М.А. в судовому засіданні проти позову заперечила, вважала, що причиною тимчасової відсутності відповідача ОСОБА_3 в службовій квартирі була спочатку (після розірвання шлюбу з матір`ю позивачки в 2012 р. ) відмова колишніх членів його сім`ї добровільно звільнити займану ними службову квартиру відповідно до вимог Наказу МО України № 737 від 30.11.2011 р. (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), чим було позбавлено відповідачів права фактично проживати в цьому житловому приміщенні, тому вважала причину відсутності певний період відповідача ОСОБА_3 в службовій квартирі понад шість місяців з причин, які є поважними; подала до суду також письмові пояснення щодо позову, в яких просила відмовити в задоволенні позову, судовий розгляд в подальшому проводити за її відсутності.
Представник третьої особи ОСОБА_8 під час його участі в судовому засіданні в режимі відео конференції вважав, що Міністерство оборони залучене до участі в справі безпідставно, оскільки контроль за вивільненням службових жилих приміщень законом покладено на командирів військових частин та начальників квартирно-експлуатаційних відділів району, а тому Квартирно-експлуатаційний відділ міста Вінниця є третьою особою в цьому цивільному спорі, в судове засідання в подальшому не з`явився.
З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, з урахуванням наявних в справі доказів та вимог закону суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Встановлено, що рішенням житлової комісії Гайсинського гарнізону від 5.01.2010 р. та спеціальним ордером № 104 від 25.03.2010 р. військовослужбовцю військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 та членам його сім`ї дружині ОСОБА_1 , дочці ОСОБА_3 надано однокімнатну службову житлову квартиру АДРЕСА_2 ; після розірвання шлюбу 10.02.2012 р. в квартирі проживала ОСОБА_1 з неповнолітньою на той час дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із реорганізацією військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 був переведений для подальшого проходження військової служби у військову частину НОМЕР_1 в м.Васильків, яка є правонаступником військової частини НОМЕР_3 ; після втрати статусу члена сім`ї військовослужбовця добровільно звільняти службове житло ОСОБА_1 відмовилася, у зв`язку з чим 12.10.2012 р. військова частина НОМЕР_1 (правонаступник військової частини НОМЕР_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення із службового житлового приміщення ОСОБА_1 з усіма особами, які із нею проживають (справа № 204/3159/2012), рішенням Гайсинського районного суду від 10.07.2014 р. в задоволенні позову відмовлено, рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 1.10.2015 р. рішення Гайсинського районного суду від 10.07.2014 р. скасоване, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено, ухвалено виселити ОСОБА_1 з усіма особами, які із нею проживають, із службової квартири АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення; рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2016 р. рішення Апеляційного суду Вінницької області від 1.10.2015 р. змінено, виключено із його резолютивної частини вказівку про виселення всіх осіб, які проживають з ОСОБА_1 , в іншій частині рішення залишено без змін. Відповідно до акту державного виконавця від 17.08.2016 р. ОСОБА_1 рішення суду про її виселення з квартири АДРЕСА_2 не виконано. Відповідно до довідки № 1120 від 21.11.2016 р. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно проживає в АДРЕСА_2 і на квартирному обліку у виконавчому комітеті Гайсинської міської ради станом на 21.11.2016 р. не перебуває; відповідно до довідки ТОВ «АТБ-Маркет» № 461-ОК від 18.11.2016 р. ОСОБА_2 працює в ТОВ «АТБ-Маркет» і в період з 25.02.2014 р. по 10.12.2016 р. перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років; довідкою КП «Гайсинське МБТІ» від 21.11.2016 р. № 191-78д про те, що станом на 29.12.2012 р. в м.Гайсині за ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_2 об`єктів нерухомого майна на праві приватної власності не зареєстровано; відповідно до акту державного виконавця від 2.012.2016 р. ОСОБА_1 рішення суду про її виселення з квартири АДРЕСА_2 виконано. Згідно довідки (виписки із домової книги про склад сімї і реєстрацію) військової частини НОМЕР_3 Міністерства оборони України № 1285 від 18.10.2012 р. ОСОБА_3 постійно проживає і зареєстрований в квартирі АДРЕСА_2 , з ним зареєстровано п`ять чоловік: ОСОБА_3 (дочка), ОСОБА_1 (бувша дружина), ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_5 . Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 16.05.2019 р. № 422 старший солдат ОСОБА_3 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 6.11.2015 р. по теперішній час, відповідно до довідки Квартирно-експлуатаційного відділу м.Вінниця № 2095 від 16.05.2019 р. солдат ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку у Гайсинському гарнізоні у військовій частині НОМЕР_2 у загальній черзі з 25.05.2016 р. складом сім`ї одна особа, в складі сім`ї батька була забезпечена однокімнатною службовою квартирою АДРЕСА_2 ; відповідно до наказу Командувача Повітряних Сил ЗСУ № 281 з 10.06.2019 р. майор ОСОБА_3 звільнений з військової служби в запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», вислуга років у Збройних Силах України станом на 1.07.2019 р. складає 25 років 5 місяців 12 днів; відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 160 від 1.07.2019 р. про звільнення майора ОСОБА_3 звільнений з військової служби в запас, забезпечений постійним житлом за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем; крім того, втрата житла (в тому числі й того, яке надавалося в тимчасове користування) є крайньою формою втручання у право на повагу до житла, отже, рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із Законом», не переслідує однієї із законних цілей, наведених у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не вважається необхідним у демократичному суспільстві, тому будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом (в контексті втручання в право на повагу до житла). Зокрема, якщо наведено відповідні аргументи осіб, яких виселяють, щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх і надати належне обґрунтування. Європейський суд з прав людини звертав на це увагу і в рішенні від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України». У рішенні ЄСПЛ від 24 листопада 1986 року у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» житлом визнано «місце, куди особа має намір повернутися чи де було її постійне помешкання», а в рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» дається поняття житла, яке має статус службового.
Згідно ч. 4 ст. 311 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ст. 71 ЖК УРСР( чинній на час виникнення спірних правовідносин) при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців ; якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може

бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках: 1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; перебування на військовій службі прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби - протягом перших п`яти років перебування на дійсній військовій службі . У випадках, передбачених пунктами 1 - 7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР (станом на час виникнення спірних правовідносин) визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
За правилами ст. 121 ЖК України службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації.
Відповідно до ст. 124,125 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення; без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років.

Правовідносини з приводу забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями врегульовано Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою Наказом МО України від 31 липня 2018 року № 380; на час виникнення спірних правовідносин була чинною Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затверджена Наказом МО України від 30.11.2011 р. № 737.
Згідно п.1.4 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом МО України від 30.11.2011 р. № 737, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання; відповідно до п.п. 3.16-3.19 цієї Інструкції Особа, звільнена з військової служби, яка має вислугу менше ніж 10 років, підлягає виселенню зі службового жилого приміщення з усіма членами сім`ї, які з нею проживають, крім випадків, передбачених чинним законодавством ; підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення колишні члени сім`ї військовослужбовця, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу ; підлягають виселенню зі службового жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення особи, які систематично руйнують, або пошкоджують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням (у тому числі шляхом передавання в оренду іншим громадянам чи юридичним особам), або створюють умови, які унеможливлюють проживання інших осіб в одній квартирі або будинку ; виселення здійснюється в судовому порядку за позовом командування військової частини та КЕВ (КЕЧ) району, на обліку в яких перебуває службове жиле приміщення ; військовослужбовець, який перебуває на квартирному обліку та отримує службове житло в іншому гарнізоні, має право залишатися на квартирному обліку за місцем проходження військової служби.

Відповідно до чинної на час розгляду справи п.7 р.2 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом МО України від 31 липня 2018 року № 380 житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва.

За зазначених і встановлених судом обставин, доводи позивача та її представника про те, що ОСОБА_3 протягом тривалого часу (п`ять років) не проживав у службовій квартирі АДРЕСА_2 , як і члени його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , а тому ОСОБА_3 та його дружина ОСОБА_2 повинні бути визнані такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням, як і члени його сім`ї та зняті з реєстрації, а також про те, що на даний час ОСОБА_3 незаконно займає службове житло, оскільки він 1.07.2019 р. звільнений з військової служби в запас, його членів сім`ї зареєстровано в цій службовій квартирі протиправно, ОСОБА_3 не вжив жодних заходів для постановки членів новоствореної родини на квартирний облік та не створив належних умов і підстав для набуття членами його сім`ї законного права на отримання будь-якого житлового приміщення від Міністерства оборони України, - в судовому засіданні не доведені належними і допустимими доказами, а тому до уваги судом взяті бути не можуть.

Оскільки, під час судового розгляду дослідженими судом належними та допустимими доказами позивач та її представник не довела порушення відповідачами її права на користування житловою квартирою, а також факту тимчасової відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 понад шість місяців без поважних причин в житловій квартирі АДРЕСА_2 , що є обов`язком позивача відповідно до статей 76,81 ЦПК України, зазначене житло не є власністю позивачки і перебуває в розпорядженні Міністерства оборони України, квартира АДРЕСА_2 має статус службового житла. Судом не встановлено порушення прав або законних інтересів позивача з боку відповідачів, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_2 . Посилання представника позивача на ті обставини, що ОСОБА_3 незаконно займає службове житло, оскільки він 1.07.2019 р. звільнений з військової служби в запас, його членів сім`ї зареєстровано в цій службовій квартирі протиправно, ОСОБА_3 не вжив жодних заходів для постановки членів новоствореної родини на квартирний облік та не створив належних умов і підстав для набуття членами його сім`ї законного права на отримання будь-якого житлового приміщення від Міністерства оборони України, суд на підтвердження позовних вимог до уваги не бере, оскільки відповідно до Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, порядок надання службового житла військовослужбовцям належить до дискреційних повноважень житлових комісій військових частин, жодного рішення такої житлової комісії в позові не оскаржується, а тому законність проживання та реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як члена його сім`ї, їх дітей ОСОБА_6 та Назара, суд під час розгляд у цієї справи судом не розглядається за відсутності також правових підстав суду вийти за межі заявлених позовних вимог.
Оскільки, позивачу відмовлено в задоволенні її позову, тосудовий збір покладається на позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача у такому випадку судові витрати не підлягають; відповідачами та третіми особами документально підтверджених судових витрат по справі не понесено.
Керуючись ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, -
вирішив:
Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м.Вінниця, Міністерство Оборони України в особі в/ч НОМЕР_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.
Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано ; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено судом 4.01.2022 р.
Суддя: