КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/738/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3140/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гребнєва Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про припинення зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив припинити зобов`язання за кредитним договором № 004-2008-154 від 01 лютого 2008 року, припинити договір іпотеки від 01 лютого 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. та зареєстрований в реєстрі № 562, вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 4901226 від 01 лютого 2008 року про накладення заборони на нерухоме майно, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вилучити з Державного реєстру іпотек запис № 4901694 від 01 лютого 2008 року про обтяження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 іпотекою.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 004-2008-154 від 01 лютого 2008 року, за умовами якого остання отримала кредит в розмірі 78 000,00 доларів США та зобов`язалась їх повернути, сплативши проценти за користування кредитом в розмірі 13,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені кредитним договором. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позичальником та банком укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Також виконання зобов`язань за кредитним договором було забезпечено порукою на підставі договору поруки № 004-2008-154-Р від 01 лютого 2008 року, укладеним з ОСОБА_1 , а також договором поруки від 21 грудня 2011 року, укладеним з ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, про що ОСОБА_1 одразу повідомив кредитодавця про смерть позичальника та в подальшому вносив платежі по кредитному договору.

Зазначав, що 16 березня 2013 року на адресу П`ятої Київської державної нотаріальної контори була подана претензія ПАТ «Універсал Банк» до спадкоємців позичальника з вимогами кредитора на суму 593 660,65 грн. за кредитним договором № 004-2008-154 від 01 лютого 2008 року, а в подальшому передана до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори для долучення до матеріалів спадкової справи.

06 березня 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна відповідно до їх розміру та часток у спадщині.

Оскільки кредитна заборгованість не була погашена банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором з спадкоємців позичальника. Проте у задоволенні даного позову було відмовлено та встановлено судом, що банк пропустив строк звернення до спадкоємців. Вважає, що недотримання строків звернення кредитора з вимогами до спадкоємців відповідно до ст. 1281 ЦК України має наслідком припинення основного зобов`язання та припинення іпотеки спадкового майна як похідного зобов`язання (т. 1 а.с. 2-8).

Представник АТ «Універсал Банк» Прудка О.В. подала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки строк виконання основного зобов`язання до 01 лютого 2025 року, а іпотека має похідний характер та є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави припинення іпотеки, як смерть іпотекодавця. Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц зазначила, що за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця (т. 1 а.с. 80-82).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про припинення зобов`язань за кредитним договором та договором іпотеки відмовлено (т. 1 а.с. 104, 107-111).

Не погодившись з рішенням районного суду, 27 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т. 1 а.с. 214-228).

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо застосування строків позовної давності, зокрема ст. 256, 266, 267 ЦК України, які не підлягали застосуванню. Також суд не застосував до спірних правовідносин ст. 1281 ЦК України, яка підлягала застосуванню. В оскаржувану рішенні суд помилково ототожнив строк позовної давності зі строком на пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, який, як обґрунтовано позивачем у позовній заяві, було пропущено і який не підлягає поновленню. Вказував, що суд неправомірно поклав на позивача обов`язок спростувати позицію щодо повідомлення банку про смерть позичальника 01 лютого 2012 року, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову. При цьому, відповідачем не було надано будь-яких доказів, які б підтверджували факт того, коли саме йому стало відомо про смерть позичальника, та не спростовано факт, що йому стало відомо про смерть позичальника ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертав увагу на те, що оскільки строк вимоги за кредитним договором настав ще за життя позичальника, ч. 3 ст. 1281 ЦК України не може бути застосована у даному випадку до правовідносин між сторонами. У даному разі застосуванню підлягає виключно ч. 2 ст. 1281 ЦК України, оскільки відповідач пропустив шестимісячний строк звернення до спадкоємців та позбавився права вимоги, що тягне за собою припинення зобов`язання.

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник О.С. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі, досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Факт належного сповіщення позивача ОСОБА_1 , його представник - адвокат Мельник О.С. в апеляційному суді не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідач ПАТ «Універсал Банк» був повідомлений на зазначену ним електронну адресу із забезпеченням технічної фіксації такого сповіщення (т. 2 а.с. 05-11).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 01 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 004-2008-154, відповідно до п. 1.1. якого кредитор зобов`язався надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 78 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 13,45 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (т. 1 а.с. 12-17).

У подальшому між ОСОБА_2 та ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», було укладено ряд додаткових угод, якими змінено розмір відсоткових ставок за користування кредитними коштами, а саме додаткову угоду від 01 квітня 2009 року, додаткову угоду від 27 квітня 2009 року, якою викладено текст кредитного договору в новій редакції, додаткову угоду від 01 листопада 2010 року, додаткову угоду від 04 листопада 2010 року, додаткову угоду від 01 грудня 2011 року, додаткову угоду від 21 грудня 2011 року.

З метою забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором 01 лютого 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до п. 1.1. якого іпотекодавець для забезпечення повного і своєчасного виконання боржником зобов`язань передав в іпотеку 3-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 18-21).

Також виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 004-2008-154 від 01 лютого 2008 року було забезпечено порукою на підставі договору поруки № 004-2008-154-Р, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 26 січня 2012 року (т. 1 а.с. 11).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 березня 2014 року ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 частки майна після смерті ОСОБА_2 , а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями 1/4 частки спадкового майна кожна (т. 1 а.с. 36).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року у справі № 752/19612/13-ц, яке було залишено без змін постановою Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року, у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-2008-154 від 01 лютого 2008 року було відмовлено (т. 1 а.с. 22-26).

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року встановлено, що банку 16 березня 2013 року стало достовірно відомо від нотаріальної контори, що 17 травня 2012 року після смерті ОСОБА_2 заведено спадкову справу № 171/2012 р.

16 березня 2013 року на адресу П`ятої Київської державної нотаріальної контори була подана претензія ПАТ «Універсал Банк» до спадкоємців боржника, відповідно до якої банк просив довести до відома спадкоємців ОСОБА_2 вимог кредитора в сумі 593 660 гривень 65 копійок за кредитним договором № 004-2008-154 від 01 лютого 2008 року та повідомити банк про спадкоємців боржника, яким видано Свідоцтво про право на спадщину.

Зазначена вимога була надіслана в подальшому до Сімнадцятої Київської державної нотаріальної контори для долучення до матеріалів спадкової справи.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості зі спадкоємців суд виходив з того, що позивач не визначив ступінь відповідальності кожного із спадкоємців померлої ОСОБА_2 , а просив стягнути всю суму заборгованості без врахування часток спадкоємців у спадщині та вартості майна, яку вони успадкували, що не відповідає положенням ст.1282 ЦК України.

З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції у постанові від 26 липня 2018 року, зазначивши, що ПАТ «Універсал Банк» окрім суми заборгованості, яку мають сплатити спадкоємці боржника ( ОСОБА_2 ) на користь банку, не довів також дату, коли банку стало достовірно відомо про смерть боржника, у зв`язку із чим неможливо визначити чи не пропущено позивачем шестимісячний строк для звернення до спадкоємців, передбачений ст. 1281 ЦК України (т. 1 а.с. 22-31).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач, звертаючись до суду, просив припинити зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, посилаючись на те, що банк пропустив строк звернення з вимогою до спадкоємців, у зв`язку з чим позбавлений права вимоги.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу I книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України, норми якої передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Згідно зі ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Частиною 1 ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги (ч. 2 ст. 1281 ЦК України).

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину (ч. 3 ст. 1281 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Приписи ст. 1281 і 1282 ЦК України та ст. 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою. За змістом цих приписів: 1) у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця; 2) спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця; 3) спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки; 4) спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього; 5) кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги; 6) наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої, як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом ч. 1 ст. 1282 ЦК України та ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Враховуючи вказане, обґрунтованими є доводи апелянта про помилкове ототожнення судом першої інстанції поняття строків позовної давності із строком пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців (ст. 1281 ЦК України), при тому, що у цій справі сторонами не було заявлено про застосування строків позовної давності.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту повідомлення кредитора ПАТ «Універсал Банк» про відкриття спадщини після смерті позичальника ОСОБА_2 та дати такого повідомлення, відсутні докази, з яких суд мав би можливість встановити дату пред`явлення вимоги до спадкоємців померлої з метою встановлення обставин справи та перевірки доводів апелянта щодо пропуску строку пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців, передбаченого ст. 1281 ЦК України.

Доводи і обґрунтування позивача з посиланням на постанову Апеляційного суду міста Києва від 26 липня 2018 року, якою залишено без змін рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2016 року, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, оскільки за змістом вищенаведених судових рішень зазначено, що ПАТ «Універсал Банк» окрім суми заборгованості, яку мають сплатити спадкоємці боржника ( ОСОБА_2 ) на користь банку, не довів також дату, коли банку стало достовірно відомо про смерть боржника, у зв`язку із чим неможливо визначити чи не пропущено позивачем шестимісячний строк для звернення до спадкоємців, передбачений ст. 1281 ЦК України (т. 1 а.с. 22-31).

Таким чином, ні вказаними судовими рішеннями, ні належними та допустимими доказами у цій справі не встановлено та не доведено факту пропуску кредитором вказаних у ст. 1281 ЦК України строків звернення з вимогою до спадкоємців.

Враховуючи вказане, правильним є висновок суду першої інстанції про відсутність законних підстав для визнання зобов`язань за кредитними договором припиненими з підстав, наведених у позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції принципу змагальності сторін колегія суддів відхилила з огляду на положення ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу, що під час розгляду справи №752/19612/13-ц суд встановив, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 лютого 2011 року, яке набрало законної сили, звернуто стягнення на предмет іпотеки на погашення заборгованості за цим кредитним договором у сумі 75 975 доларів 43 центи США.

При цьому, в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник О.С. зазначив, що йому не відомий результат виконання вищевказаного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки та розмір непогашеної заборгованості про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 10-11).

Зважаючи на вищезазначене, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для припинення зобов`язань за кредитним договором та відсутність підстав для задоволення вимоги позивача про визнання іпотеки припиненою за наявності існуючого (не припиненого) основного зобов`язання за кредитним договором, помилково пославшись на положення ст.ст. 256, 266, 267 ЦК України. Проте вказане не призвело до неправильного вирішення справи по суті спору і може бути виправлене шляхом зміни оскаржуваного рішення.

Інші доводи апелянта цих висновків не спростовують та не можуть бути визнані підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

На підставі ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню понесені апелянтом судові витрати.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 28 вересня 2020 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 12 березня 2021 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова