Провадження №2/463/649/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

03 березня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Головатого Р.Я.

з участю секретаря судових засідань Крегель З.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, -

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, збільшивши позовні вимоги просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 92234, вчинений 16 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованості за Договором №004-13001-060512, укладеним 06 травня 2012 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк»; зобов`язати повернути ОСОБА_1 , а у разі відмови повернути стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» на користь ОСОБА_1 8421 грн. 74 коп. безпідставно набутих коштів; зобов`язати повернути ОСОБА_1 , а у разі відмови повернути стягнути на користь ОСОБА_1 , стягнуті з нього на користь приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни 632 грн. 34 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що спірний виконавчий напис всупереч діючим умовам та порядку вчинення відповідної нотаріальної дії, вчинений не на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а на договорі, укладеному в простій письмовій формі. Крім цього, строк виконання зобов`язання позивача за кредитним договором настав (прострочена заборгованість існувала) 26 червня 2015 року та саме з цієї дати, відповідно, слід відраховувати прострочення щомісячних платежів: повернення тіла кредиту, сплати відсотків та штрафних санкцій, в той час як зі змісту виконавчого напису, стягнення провадиться за період з 23 квітня 2020 року до 23 квітня 2020 року, тобто неможливо встановити підставність, період, його тривалість (один день) та початок дії. Аналогічним чином, з документів, на (підставі) яких вчинено виконавчий напис, та зі змісту самого виконавчого напису неможливо встановити обґрунтованість, чи то безспірність, заявленої відповідачем до стягнення заборгованості, нарахування відсотків та штрафних санкцій.

Враховуючи наведене, оскільки нотаріус не перевірив обґрунтованості права вимоги, безспірності вимоги, період, за який стягується заборгованість, а також за відсутності документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, тому просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Крім цього, за заявою стягувача, на підставі виданого третьою особою виконавчого документа, 03 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Наталією Михайлівною відкрито виконавче провадження та цього ж дня постановою арештовано кошти на рахунку позивача в АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 9640 грн. 43 коп., з яких 8421 грн. 74 коп. сума стягнення за виконавчим написом та 632 грн. 34 коп. витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця, які 11.02.2021 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Баірова Наталія Михайлівна списала в односторонньому порядку з рахунку боржника позивача у справі.

Оскільки у разі визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню перестане існувати підстава, на якій з позивача було стягнуто вказані кошти, вважає, що відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України є і підстави для задоволення вимоги позивача про повернення йому стягнутого за виконавчим написом.

Ухвалою від 24.12.2020 постановлено прийняти до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження; призначити судове засідання для розгляду справи по суті 21.01.2021, яке було відкладено на 03.03.2021.

В судове засідання позивач не з`явився, разом з тим подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином за адресою місцезнаходження згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, жодних документів суду не скерував.

Третя особа в судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, правом на подання пояснень на не скористався.

Враховуючи те, що позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, однак повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно всі обставини справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічна норма закріплена і у п.3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до п.2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. N 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів .

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 320/8269/15-ц (провадження № 14-83цс18), постановах Верховного Суду, зокрема від 14 березня 2019 року у справі № 201/13708/16-ц (провадження № 61-25811св18), від 31 січня 2018 року у справі № 285/2975/16 (провадження № 61-31641 св 18), які відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України повинні враховуватись при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 16.11.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №92234, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» 8421 грн. 74 коп. заборгованості за кредитним договором 004-13001-060512 від 06.05.2012, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС».

При цьому, у виконавчому написі зазначено про стягнення заборгованості за період з 23.04.2020 по 23.04.2020, однак з розрахунку заборгованості, наведеному у виконавчому написі не вбачається коли саме виникла вищевказана заборгованість, що позбавляє суд можливості перевірити чи з дня виникнення права вимоги не минуло більше трьох років.

Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем, не представлено суду жодних доказів на спростування доводів позивача про порушення вимоги безспірності, заявленої відповідачем до стягнення заборгованості, нарахування відсотків та штрафних санкцій, а також щодо стягнення заборгованості з порушенням позовної давності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягають до задоволення.

Крім цього, відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи за заявою стягувача, на підставі виданого третьою особою виконавчого документа, 03 грудня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Баіровою Наталією Михайлівною відкрито виконавче провадження та цього ж дня постановою арештовано кошти на грошові кошти ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 9640 грн. 43 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баіровою Наталією Михайлівною від 11.02.2021 вищевказане виконавче провадження закінчено, оскільки 11.02.2021 кошти згідно з виконавчим документом стягнуті з боржника у повному обсязі, чим фактично виконано рішення, витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця стягнута з боржника у повному обсязі, що також підтверджується копією меморіального ордера №L0211TJQSY від 11.02.2021 про сплату позивачем на рахунок приватного виконавця суми 9054 грн. 08 коп. №92234 від 16.11.2020.

Враховуючи вищенаведене, оскільки виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 92234, вчинений 16 листопада 2020 року, визнано таким, що не підлягає виконанню, а отже, підстава, на якій з позивача стягнуто грошові кошти відпала, що свідчить про безпідставність набуття коштів, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 9054 грн. 08 коп.

Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені (а.с.34) судові витрати, що становлять 840 грн. 80 коп. судового збору.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, -

ухвалив:

позов задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 92234, вчинений 16 листопада 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» заборгованості за Договором №004-13001-060512, укладеним 06 травня 2012 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» на користь ОСОБА_1 9054 грн. 08 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС» на користь ОСОБА_1 судові витрати, що становлять 840 грн. 80 коп. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачами на рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його складення до Львівського апеляційного суду через Личаківський районний суд м.Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПАРІС», місцезнаходження: місцезнаходження: 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 77-а, ;

Третя особа: Приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович (адреса: 10008, м.Житомир, вул.Велика Бердичівська, 35).

Повне судове рішення складене 03.03.2021.

Суддя Р.Я.Головатий