ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/4458/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Комаревцева Л.В. розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . Позивач вказує що в належній їй квартирі зареєстровані її неповнолітні онуки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачі не є власниками квартири, що належить позивачу, не проживають за адресою реєстрації, не несуть витрати пов`язані з оплатою житлово-комунальних послуг.

При цьому, реєстрація місця проживання відповідачів покладає на позивача додаткові витрати по сплаті житлово-комунальних послуг в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 29.01.2021 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Позивач є власником квартири за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується договором купівлі- продажу від 17.03.2017у посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., зареєстровано в реєстрі за №1107.

Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач зазначає, що після придбання майна, в квартирі проживав її син, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із своєю родиною, а саме: його жінка ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 та їхні доньки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Факт перебування ОСОБА_5 у шлюбі з ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 від 30.07.2010 виданого Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №382.

З початку грудня 2018 року через погані стосунки із ОСОБА_5 , ОСОБА_4 разом із доньками переїхала проживати до м. Одеси, де і по сьогоднішній день проживає.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (повторно) серія НОМЕР_2 від 24.06.2020 виданого Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси).

Після смерті ОСОБА_5 був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

На даний час в квартирі, яка належить позивачці зареєстровані її неповнолітні онуки ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 02.12.2014 року, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №3336 від 17.03.2017 року ( ОСОБА_2 ) та довідкою про зняття з реєстрації місця проживання №001694380 від 18.02.2017 року щодо ОСОБА_3 відповідно до якої вона вибула за адресою АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з заявленим позовом, позивач вказує на те, що згоди про зняття з реєстрації онуків з колишньою невісткою не досягнуто.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Разом із тим, у частині 2 статті 8 Конвенції визначено підстави, за яких втручання держави у використання особою права на житло, захищеного даною статтею, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися «в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни», для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 150 ЖК УРСР, визначено, що громадяни які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.

Частиною 2 статті 405 ЦК України визначено, що члені сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Позивач самостійно здійснює витрати щодо утримання будинку, сплачує комунальні послуги. В свою чергу відповідачі спільного господарства з мешканцями квартири не ведуть, комунальних послуг не оплачують та не беруть участі в утриманні майна .Факт реєстрації відповідачів, тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальну шкоду та неможливість оформлення пільг у визначеному законом порядку.

Відповідно до положень ст. 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем не надано заперечень на спростування позовних вимог.

При цьому суд вважає важливими та прийнятними доводи позивача про те, що реєстрація відповідачів у належній позивачу квартирі, порушує її права як власника, відтак визначений спосіб захисту відповідає вимогам ст. 16 ЦК України.

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, так як позивачем доведено, а відповідачем не спростовано в силу принципу змагальності сторін обґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, що є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.

Враховуючи вище наведене та керуючись ст.ст. 12, 81, 89, 133, 141, 258, 259, 263- 265, 267, 268, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах яких діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії.

Повний текст судового рішення складено 15.03.2021.

Суддя: Л.В. Комаревцева