15.01.2021 Єдиний унікальний номер 205/3978/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 205/3978/2020
Номер провадження: 2/205/402/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2021 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан Д.В.

при секретарі Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання кредитного договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що у серпні 2019 року вона, ОСОБА_1 , під час пошуку додаткової роботи в мережі Інтернет, надіслала на адресу компанії, ймовірного роботодавця, копію свого паспорту, ідентифікаційного коду тощо. Після надсилання вказаних документів позивач ніякої відповіді від компанії із працевлаштування не отримала, але наприкінці вересня 2019 року їй на мобільний телефон стали надходити телефоні дзвінки від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі Відповідач) з вимогою здійснити погашення боргу за кредитним договором. У квітні 2020 року позивач звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій» із заявою про надання кредитного звіту щодо ОСОБА_1 та отримала відповідь, що згідно кредитного звіту станом на 22.04.2020 року у кредитній історії ОСОБА_1 наявний запис про нібито укладений між нею, ОСОБА_1 , та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» 05.09.2020 року Кредитний договір № на суму 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп., а також, обліковується заборгованість в сумі 18 249 (вісімнадцять тисяч двісті сорок дев`ять) грн. 86 коп. Позивач наголошує на тому, що вона ніколи не укладала з відповідачем жодних договорів, і не подавала такому кредитору будь-яких заяв чи документів.

У зв`язку з вищевикладеним позивач змушена звернутися до суду, та просить суд визнати недійсним Кредитний договір № від 05.09.2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 , недійсним, з дати його укладання, тобто з 05 вересня 2019 року.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк подали пояснення на позовну заяву, в яких просили відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування таких заперечень представник відповідача посилався на ту обставину, що вказаний договір було укладено в електронній формі, однак сторонами під час укладання спірного договору було узгоджено всі його істотні умови. При цьому працівниками відповідача було ідентифіковано особу позичальника належним чином, за допомогою надання останньої копії відповідних документів, у зв`язку із чим, відповідач, як кредитор, виконав свій обов`язок щодо надання у позику грошових коштів в повному обсязі.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду письмову заяву, в якій просив суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надіслав до суду пояснення щодо позовної заяви, в яких просив розглянути справу у відсутності їх представника, та відмовити в задоволені позовних вимог.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.07.2020 року клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення доказів за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання кредитного договору недійсним, було задоволено. Вирішено витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (місце знаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 41) відомості, що свідчать про укладання Кредитного договору від 05.09.2019 року № , саме ОСОБА_1 , зокрема, про номер телефону та електрону адресу отримувача, номер банківської картки та прізвище, ім`я, по-батькові отримувача, на яку були перераховані кошти, а також, наступні документи: Кредитний договір від 05.09.2019 року № ; додаток № 1 до Кредитного договору від 05.09.2019 року № ; додаток № 2 до Кредитного договору від 05.09.2019 року № акцент ОСОБА_1 оферти ТОВ «Інфінанс» на отримання траншу кредиту згідно Договору та заявки анкети; додаток № 5 до Кредитного договору від 05.09.2019 року № заявки анкети ОСОБА_1 на отримання кредиту; платіжні доручення, згідно яких ТОВ «Інфінанс» перерахувало грошові кошти згідно Договору.

Ухвалою суду від 21.10.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання кредитного договору недійсним, було задоволено. Вирішено витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д, ) інформацію про ОСОБА_2 , на ім`я якого відкрита банківська платіжна картка № НОМЕР_1 , а саме: реєстраційний номер облікової картки платника податків; адреса реєстрації; адреса проживання; номер мобільного телефону.

Ухвалою суду від 22.10.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання кредитного договору недійсним, було задоволено Вирішено витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д, ) інформацію, чи надходили грошові кошти у сумі 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп. 05.09.2020 року на платіжну картку № НОМЕР_1 (яка відкрита на ім`я ОСОБА_2 ) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» за договором № від 05.09.2020 року.

Ухвалою суду від 14.12.2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» про визнання кредитного договору недійсним було задоволено. Вирішено витребувати у Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1-Д, ) інформацію, чи надходили грошові кошти у сумі 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп. 05.09.2019 року на платіжну картку № НОМЕР_1 (яка відкрита на ім`я ОСОБА_2 ) від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» за договором № від 05.09.2019 року.

З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Із матеріалів справи вбачається, що від імені ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» було подано підписану від імені позивача в електронному вигляді Заяву анкету на отримання кредиту від 05.09.2019 року.

Судом також встановлено, що на підставі вказаної заяви між відповідачем, та начебто позивачем, було укладено в електронному виді Договір надання позики на умовах фінансового кредиту № від 05 вересня 2019 року.

Судом також встановлено, що на виконання умов вказаного договору 05 вересня 2019 року відповідачем на картковий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий АТ КБ «ПриватБанк», та який зазначений позичальником у вказаній заяві-анкеті, було здійснено переказ грошових коштів у розмірі 1 400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп.

Разом із цим, згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» від 19.12.2020 року за № 20.1.0.0/7-20201217/356 вказаний картковий рахунок належить не позивачеві, а іншій фізичній особі ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

У свою чергу, сторона відповідача наполягає на тому, що особу позичальника було ідентифіковано за допомогою паспорту, ідентифікаційного номеру та особистою фотографією позивача з паспортом.

Матеріалами справи також підтверджено, що безпосередньо позивач будь-яких дій на виконання умов вказаного договору щодо погашення заборгованості за таким кредитом не здійснювала.

Оскільки позивач наполягає на тому, що будь яких заяв про оформлення кредиту не підписувала та не подавала, а також не отримувала кредитних коштів від відповідача, то суд доходить висновку, що між сторонами виник цивільно-правовий спір із приводу дійсності такого договору, якій підлягає розгляду в судовому порядку.

V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину).

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ст.215 ЦК України )

Відповідно до частин 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Суд зазначає, що в даному випадку на правовідносини, що виникли між сторонами розповсюджуються положення Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».

Згідно вимог ст. 3 вказаного Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. При цьому електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства(ч. 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувань електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З аналізу наведених норм матеріального закону вбачається, що лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис".

Нормою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, нормами ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Зокрема, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Також згідно ст. 638 ЦК договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст.640 ЦК - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Як вбачається зі змісту наданої суду Заявки-Анкети на отримання кредиту від 05.09.2019 р., у видачі кредиту може бути відмовлено у випадках надання неправдивої, неповної інформації або навмисного її викривлення та в інших випадках без повідомлення причин відмови.

Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, яким чином проводилася та чи взагалі проводилася ідентифікація потенційного позичальника.

Суд не може розцінити надані стороною відповідача фотокопії паспорта, довідки про присвоєння РНОКПП позивачу та її фото із паспортом, як належний доказ ідентифікації та підтвердження особи позичальника.

Так зі змісту таких копій не вбачається кому саме, та з якою метою, від імені позивача були надані такі копії документів. При цьому, пунктом 4.2 Договору № від 05 вересня 2019 року передбачено, що з підписанням цього Договору позичальник надає свою згоду (дозвіл) Товариству на обробку його персональних даних, що включає в себе дії Товариства зі збору, реєстрації, накопичення, зберігання, адаптування, зміни, поновлення, поширення (розповсюдження, реалізації, передачі), використання, знеособлення та знищення будь-яких персональних даних Позичальника.

Однак, в даному випадку, з оспорюваного кредитного договору неможливо встановити яким чином він підписувався, оскільки останній не містить жодних посилань, які б відсилали до ідентифікації особи, і вказували б на те, що було використано та накладено електронний підпис одноразовим ідентифікатором в порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Суд зазначає, що відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вказує, що одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що сам суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 3 статті 12 ЦПК України та частина 1 статті 81 ЦПК України зазначають, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В даному випадку, із наданих суду стороною відповідача письмових доказів не зрозуміло, які конкретно дії, окрім отримання незасвідчених копій паспорта, довідки про присвоєння РНОКПП позивачу та копії фото позивача із паспортом, вчинив кредитор для ідентифікації та підтвердження особи позичальника. На думку суду, отримання лише копій вказаних документів кредитором, не може бути підставою для належної ідентифікації позивача, оскільки розпорядниками таких копій може бути широке коле невизначених осіб. У зв`язку із чим кредитор під час підписання такого договору мав проявляти розумну обачливість щодо перевірки особи позичальника, її верифікації та встановлення у іншої сторони повноважень на підписання такого договору від імені позивача.

При вирішенні даного спору про визнання недійсним оспорюваного правочину суд застосовує загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.

За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось (правова позиція викладена в постанові Верхового суду від 11.09.2019 у справі № 522/11532/15-ц, провадження № 61-18199св18).

Оскільки судом отримані докази, що за вказаним кредитним договором грошові кошти були отримані особою відмінною від особи позивача, як позичальника, і відповідачем не доведено обставину підписання такого договору саме позивачем, то суд доходить висновку, що позивач не укладав кредитний договір, яким порушено його охоронювані законом інтереси, а тому суд приходить до висновку, що Договір про надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №№ від 05 вересня 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та нібито позивачем слід визнати недійсним.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Позивач є звільненим від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

А тому в порядку ч. ст.141 ч.1 ЦПК України суд стягує із відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 280-285 ЦПК України, ст. ст. 15, 203, 210, 215, 220, 509, 628, 640, 806 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (місце знаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 41, код 39083990) про визнання кредитного договору недійсним задовольнити.

2.Визнати недійсним Кредитний договір № від 05.09.2019 року, укладений міжТовариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» та ОСОБА_1 , недійсним з дати його укладання, з 05 вересня 2019 року.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (місце знаходження: 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 41, код 39083990) пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в дохід держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Суддя: Д.В. Мовчан