Справа № 509/672/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року смт. Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_5

до

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , які діють в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

Служба у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації,

Овідіопольська районна державна нотаріальна контора Одеської області,

про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, визнання права власності на частку у спільному майні та поділ спадкового майна,-

ВСТАНОВИВ:

13.02.2019 року позивачка ОСОБА_5 звернулася до суду із вказаною вище позовною заявою, в якій з урахуванням уточнень остаточно просила суд: встановити факт, що має юридичне значення, в тому, що вона та ОСОБА_8 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2007 по 26.11.2014 р.; визнати об`єктами спільної власності її та ОСОБА_8 квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за нею право власності на Ѕ частку цих об`єктів нерухомості; у відповідності до ст. 120 ЗК України визнати за нею право власності на Ѕ частку земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0853 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року, які видані ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_8 державним нотаріусом Овідіопольської ДНК Одеської області Кураловою Т.Д.: за реєстровим №1-77 на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; за реєстровим №1-78 на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; за реєстровим №1-79 на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; за реєстровим №1-80 на 1/3 частку земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0853 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 на: ј частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (надалі за текстом в мотивувальній частині - квартира АДРЕСА_4 ; ј частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (надалі за текстом в мотивувальній частині житловий будинок 1); ј частку земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0853 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (надалі за текстом в мотивувальній частині земельна ділянка 1); ј частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 (надалі за текстом в мотивувальній частині - квартира 2). В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що починаючи з 01.01.2007 р. до 26.11.2014 р. вона та ОСОБА_8 проживали однією сім`єю, не перебуваючи у шлюбі між собою і в будь-якому іншому шлюбі, а 26.11.2014 року між ними був зареєстрований шлюб. За час спільного проживання однією сім`єю позивачки з ОСОБА_8 без реєстрації шлюбі ними була набута у власність квартира ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка у відповідності до ст.74 Сімейного Кодексу України є об`єктом спільної сумісної власності позивачки та ОСОБА_8 з часткою кожного Ѕ. Окрім того, позивачка вказує, що під час спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_8 без реєстрації шлюбу, вона набула право власності на Ѕ частку житлового будинку 1 та на Ѕ частку земельної ділянки 1, на якій він розміщений. Цей будинок був придбаний ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 28.03.2001 р., але під час спільного проживання однією сім`єю заявниця разом з ОСОБА_8 за рахунок спільних трудових та грошових затрат здійснили ремонт будинку, внаслідок чого істотно збільшилася його вартість, а тому у відповідності до ст. 62 Сімейного Кодексу України цей будинок є об`єктом спільної сумісної власності позивачки та ОСОБА_8 і частка позивачки у праві власності на житловий будинок 1 становить Ѕ. Виходячи з цього позивачка, посилаючись на положення ст. 120 ЗК України, вказує, що до неї переходить право власності на Ѕ частку присадибної земельної ділянки АДРЕСА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді: Ѕ частки квартири АДРЕСА_6 , Ѕ частки земельної ділянки 1. За життя ОСОБА_8 склав заповіт від 08.09.2015 року, відповідно до якого заповів все своє майно в рівних частках позивачці та своїм онукам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто кожному по 1/3 частині від спадкового майна. Державний нотаріус Овідіопольської ДНК Куралова Т.Д. видала позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року на 1/3 частку квартири ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/6 частку квартири ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 1/3 частку житлового будинку 1, на 1/3 частку земельної ділянки 2. Позивачка вказує, що при видачі цих свідоцтв про право на спадщину нотаріус порушив вимоги ст. 1241 ЦК України, не врахувавши, що позивачка є непрацездатною за віком особою та має право на обов`язкову частку у спадщині, окрім того нотаріус невірно визначив об`єм спадкового майна, включивши до нього частку позивачки у праві спільній власності на майно, що у відповідності до ст. 1301 є підставою для визнання недійсними вказаних свідоцтв. Позивачка зазначає, що у відповідності до ст. 1241 ЦК України вона має право на спадкування Ѕ частини майна померлого чоловіка і з цих підстав просить визнати за нею право власності на Ѕ частку спадкового майна.

Позивачка та її представник в судовому засідання підтримали свої позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позов не визнали, окрім того представник відповідачів надав суду письмові заперечення стосовно позовних вимог. З пояснень та письмових заперечень вбачається, що відповідачі заперечують факт проживання позивачки та ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2007 по 26.11.2014 р., вважають, що немає правових підстав для віднесення до об`єктів спільної сумісної власності позивачки та ОСОБА_8 квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 і що ці об`єкти нерухомості є особистою власністю ОСОБА_8 і спадкування цих об`єктів повинно здійснюватися у відповідності до заповіту.

Представник третьої особи Овідіопольської РДА Одеської області в особі служби у справах дітей в судове засідання не з`явився, направив до суду листа, в якому просить розглянути справу без участі представника Овідіопольської РДА.

Представник третьої особи Овідіопольської РДНК Одеської області в судове засідання не з`явився, направив до суду листа, в якому просить розглянути справу без участі представника Овідіопольської РДНК.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 26.11.2014 року між позивачкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8 був зареєстрований шлюб (т.1 а.с. 10).

ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є батьками та законними представниками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.47, 49), які є онуками ОСОБА_8 (т.2 а.с. 27-31).

08.09.2015 року ОСОБА_8 склав заповіт, яким заповів все своє майно в рівних частках позивачці та своїм онукам ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказаний заповіт є дійсним та не оспорюється сторонами (т.1 а.с. 15).

За життя на прізвище ОСОБА_8 було оформлено право власності на наступні об`єкти нерухомого майна: квартира за адресою: АДРЕСА_1 (надалі за текстом в мотивувальній частині рішення квартира АДРЕСА_4 , яка належала ОСОБА_8 згідно свідоцтва про право власності від 20.05.2010 року (т.1 а.с. 56, 106); 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_3 (надалі за текстом в мотивувальній частині рішення квартира 2) (т.1 а.с. 51,52); житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 (надалі за текстом в мотивувальній частині рішення житловий будинок 1), який належав ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу від 28.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ОРНО Панченко О.О. за реєстровими №494 (т.1 а.с. 96); земельна ділянка за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0853 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (надалі за текстом в мотивувальній частині рішення земельна ділянка НОМЕР_1 ), яка належала ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу від 28.03.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом ОРНО Панченко О.О. за реєстровими №493 (т.1 а.с.94).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 помер (т.1 а.с.17).

У відповідності до ст.ст. 1233-1235 ЦК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є спадкоємцями за заповітом майна, що належало ОСОБА_8 , і частка кожного у спадщині становить 1/3 частку.

У відповідності до ст.1261 ЦК України ОСОБА_5 є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняли спадщину після смерті ОСОБА_8 , що підтверджується матеріалами спадкової справи.

01 лютого 2017 року державним нотаріусом Овідіопольської ДНК Кураловою Т.Д. позивачці були видані наступні свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_8 : свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року за реєстровим №1-77 на 1/3 частку квартири 1 (т.1 а.с. 127); свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року за реєстровим №1-78 на 1/6 частку квартири 2 (т.1 а.с. 129); свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року за реєстровим №1-79 на 1/3 частку житлового будинку 1 (т.1 а.с. 131); свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року за реєстровим №1-80 на 1/3 частку земельної ділянки 1 (т.1 а.с. 133).

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначає, що вона та спадкодавець проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2007 по 26.11.2014 р., а потім у шлюбі до 09.12.2015 року, і за час проживання без реєстрації шлюбу вони спільно придбали квартиру ІНФОРМАЦІЯ_5 , а за час спільного проживання за рахунок спільних трудових та грошових затрат вони здійснили ремонт житлового будинку 1 (заміна вікон, утеплення стін, встановлення системи водопостачання та опалення, ремонт даху), внаслідок чого істотно збільшилася його вартість, а тому вказані об`єкти відносяться до спільної сумісної власності позивачки та спадкодавця з часткою кожного Ѕ. Окрім того позивачка вказує, що вона є спадкоємцем першої серги після смерті чоловіка, а на момент відкриття спадщини вона була непрацездатною за віком особою, а тому нотаріус повинен був застосувати положення ст.1241 ЦК України щодо обов`язкової частки, яка перевищує частку позивачці у спадщині, що визначена заповітом. Тоді як нотаріус при видачі свідоцтв про право на спадщину помилково встановив об`єм спадкового майна, включивши до нього частку відповідачки у праві спільної власності на майно та не застосував положення ст. 1241 ЦК щодо обов`язкової частки позивачки у спадщині померлого чоловіка.

Оцінюючи надані докази суд приходить до висновку, що позивачка та ОСОБА_8 дійсно проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2007 по 26.11.2014 р., що підтверджується: довідкою дільниці №4 КП «ЖКС Хмельницький» №711 від 18.04.2019 року, в якій вказано, що позивачка та ОСОБА_8 проживали разом з 2007 року по 09.12.2015 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_7 та вели спільне господарство (т.1 а.с. 165); заявою мешканців будинку АДРЕСА_8 , підписи яких засвідчені начальником дільниці №4 КП «ЖКС Хмельницький», в яких заявники зазначають, що позивачка та ОСОБА_8 проживали разом з 2007 року по 09.12.2015 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_7 та вели спільне господарство (т.1 а.с. 166); актом державного виконавця відділу ДВС Овідіопольського РУЮ Одеської області від 10.11.2009 року про проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні, в якому стягувачем був ОСОБА_8 і в якому вказано, що позивачка приймала участь у проведенні виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_9 (т.1 а.с. 167); фотознімками, на яких позивачка та ОСОБА_8 перебувають разом на різних заходах, сімейних святах, у квартирі позивачки за адресою: АДРЕСА_7 , та у будинку АДРЕСА_9 , під час спільних подорожей, на відпочинку (т.1 а.с 159-164); посвідченнями особи моряка спадкодавця (т.1 а.с. 170-171) та позивачки (т.1 а.с. 174), з яких вбачається, що вони разом працювали. Також вказані обставини підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Відповідачі, заперечуючи факт проживання позивачки та ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2007 по 26.11.2014 р., надали суду фотознімки (т.2 а.с. 112-113), які нібито підтверджують факт проживання іншої особи (свідок ОСОБА_11 ) з ОСОБА_8 до 2008 року, також за клопотанням відповідачів в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Суд критично ставиться до наданих відповідачами доказів, так як вказані фотознімки датовані 2005 роком і не стосуються періоду з 2007 по 2014 року, окрім того показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 суперечать наявним у справі письмовим доказам.

З наведених підстав суд вважає доведеною та такою, що підлягає задоволенню позовну вимогу про встановлення факту проживання позивачки та ОСОБА_8 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2007 р. по 26.11.2014 р.

Що стосується вимог щодо визнання об`єктами спільної власності позивачки та ОСОБА_8 квартири 1 та житлового будинку 1 суд виходить з наступного.

06.03.2008 року ОСОБА_8 уклав договір про участь у пайовому будівництві (т.2 а.с. 60-63), відповідно цього договору сплачені кошти згідно з графіком фінансування будівництва (т.2 а.с. 64,65), та після закінчення будівництва отримане свідоцтво про право власності від 20.05.2010 року на квартиру 1 (т.1 а.с.105) та проведена реєстрація права власності ОСОБА_8 (т.1 а.с. 106). Тобто квартира 1 була набута у власність з 06.03.2008 р. по 20.05.2010 р. за час спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_8 та позивачки без реєстрації шлюбу.

28.03.2001 року на підставі договорів купівлі-продажу від 28.03.2001 року посвідчених приватним нотаріусом ОРНО Панченко О.О. за реєстровими №493,№494, ОСОБА_8 придбав земельну ділянку НОМЕР_1 та розташований на ній житловий будинок 1 (т.1 а.с. 94, 96).

В період з 01.01.2007 р. по 09.12.2015 року, тобто під час спільного проживання однією сім`єю позивачки разом з ОСОБА_8 , вони здійснили ремонт житлового будинку 1 внаслідок чого істотно збільшилася його вартість, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 28.03.2001 року, звітом про оцінку житлового будинку від 10.06.2019 р. (т.1 а.с. 222-237), поясненнями свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Статтею 74 СК України , встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з положень ст.74 СК України квартира 1 є об`єктом спільної власності позивачки та ОСОБА_8 , виходячи з положень ст.ст. 62,74 СК України житловий будинок 1 є об`єктом спільної власності позивачки та ОСОБА_8 , а враховуючи те, що сторонами по справі не наданий письмовий договір про режим власності щодо майна, яке придбане позивачкою та ОСОБА_8 під час спільного проживання, частка позивачки у праві власності на ці об`єкти нерухомості становить Ѕ частку.

З наведених підстав суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на Ѕ частку квартири ІНФОРМАЦІЯ_5 та на Ѕ частку житлового будинку ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи те, що частка позивачки у праві власності на житловий будинок 1 становить Ѕ, а цей будинок розташований на присадибній земельній ділянці 1, що перебуває у приватній власності, до позивачки у відповідності до ст. 120 ЗК України, переходить право власності на Ѕ частку присадибної земельної ділянки АДРЕСА_5 .

Відповідно до ч.1 та ч.4 ст.120 Земельного Кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Виходячи з положень ст.120 ЗК України суд вважає доведеними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності на Ѕ частку земельної ділянки 1.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що на день смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , об`єкти нерухомого майна у вигляді квартири 1, житлового будинку 1 та земельної ділянки 1, перебували у спільній власності позивачки та ОСОБА_8 і частка кожного з них у праві власності становила Ѕ частку, окрім того ОСОБА_8 належала Ѕ частка квартири 2, на яку не розповсюджується режим спільної власності подружжя.

Таким чином після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина у вигляді: Ѕ частки квартири 1; Ѕ частки квартири 2; Ѕ частки житлового будинку ІНФОРМАЦІЯ_5 з господарськими будівлями та спорудами; Ѕ частки земельної ділянки 1.

Спадкодавець ОСОБА_8 залишив заповіт від 08.09.2015 року, визначивши у ньому спадкоємцями в рівних частках позивачку та своїх онуків ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В той же час позивачка, як дружина спадкодавця, у відповідності до ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_8

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як онуки спадкодавця мають право на спадкування у 5-ту чергу у відповідності спадкоємства за законом за ст. 1265 ЦК України.

Позивачка на час відкриття спадщини була непрацездатною за віком особою (т.1 а.с. 13), а тому мала право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст.1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Враховуючи, що позивачка є єдиним спадкоємцем першої черги у відповідності спадкоємства за законом, яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, її обов`язкова частка у спадщині померлого чоловіка становить 1/2, тоді як заповітом визначена частка позивачки як 1/3, що не відповідає вимогам ст. ст. 1241 ЦК України, так як зменшує обов`язкову частку позивачки.

В той же час державний нотаріус Овідіопольської ДНК при видачі позивачці свідоцтв про право на спадщину за заповітом на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 не врахував вимоги ст.1241 ЦК України, не врахував права позивачки на частку у спільному майні та невірно встановив обсяг спадкового майна, помилково включивши до нього належні позивачці Ѕ частку квартири 1, Ѕ частку житлового будинку 1 та Ѕ частку земельної ділянки 1. Як наслідок свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року за реєстровим №1-77 на 1/3 частку квартири ІНФОРМАЦІЯ_5 , свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року за реєстровим №1-79 на 1/3 частку житлового будинку 1, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року за реєстровим №1-80 на 1/3 частку земельної ділянки 1 були видані з порушенням ст.1241 ЦК України (без врахування обов`язкової частки (1/2) позивачки у спадщині померлого чоловіка), з порушенням положень глави 8 Сімейного Кодексу України та прав позивачки на частку у спільному майні, а свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року за реєстровим №1-78 на 1/6 частку квартири 2 видане в порушення ст. 1241 ЦК України без врахування обов`язкової частки (1/2) позивачки у спадщині померлого чоловіка.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

З наведених підстав суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо визнання недійними вказаних свідоцтв про право на спадщину підлягають задоволенню.

Виходячи зі встановленого судом обсягом спадкового майна ОСОБА_8 , враховуючи, що обов`язкова частка позивачки у спадщині ОСОБА_8 становить 1/2 і позивачка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_8 , суд приходить до висновку, що позивачка у відповідності до ст.ст. 1241, 1261 ЦК України в порядку спадкування набула право власності на: 1/4 частку квартири 1; 1/4 частку квартири 2; 1/4 частку житлового будинку 1; 1/4 частку земельної ділянки 1, а тому позовні вимоги про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування після смерті чоловіка на 1/4 частку квартири 1; 1/4 частку квартири 2; 1/4 частку житлового будинку 1; 1/4 частку земельної ділянки 1 підлягають задоволенню. Враховуючи, що позивачці також належить Ѕ частка квартири 1, Ѕ частка земельної ділянки 1 та Ѕ частка житлового будинку 1, як її частка у праві спільної власності, позивачка остаточно набуває право власності на ѕ частки квартири 1, на ѕ частки житлового будинку 1 та на ѕ частки земельної ділянки 1.

З наведених вище підстав суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_8 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживали спільно однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01.01.2007 р. по 26.11.2014 р.

Визнати об`єктами спільної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , та визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , у відповідності до ст.120 Земельного Кодексу України, право власності на 1/2 частку земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0853 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.02.2017 року, які видані ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , державним нотаріусом Овідіопольської ДНК Одеської області Кураловою Т.Д.: за реєстровим №1-77 на 1/3 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; за реєстровим №1-78 на 1/6 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; за реєстровим №1-79 на 1/3 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; за реєстровим №1-80 на 1/3 частку земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0853 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на: 1/4 частку квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/4 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/4 частку земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0853 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати остаточно за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на:

- 3/4 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 3/4 частки земельної ділянки за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,0853 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- 3/4 частки квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/4 частку квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_5 судові витрати зі сплати судового збору по 1347 (одна тисяча триста сорок сім) грн. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково в строки, визначені ст.354 ЦПК України, до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч.1 Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, а саме, через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Повне рішення складено 05.03.2021 року.

Суддя А.І.Бочаров