Справа № 236/665/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді - Шаньшиної М.В.,

за участю секретаря - Коломацького О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду міста Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2021 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку(а.с.1-4).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, просить розглянути цивільну справу без її участі та задовольнити позовні вимоги, про що надала до суду відповідну заяву (а.с.70).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги визнали повністю, не заперечували проти задоволення позовних вимог(а.с.71).

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 , є власником частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Частка житлового будинку належить позивачу на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 20.01.1993 року державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори Ревіною І.М. за реєстровим № 2-70.

Згідно договору купівлі-продажу Радгосп «Краснолиманський» продав, а позивач купила цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с. Нове, Лиманського району (наказом начальника відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Лиманської міської ради №18/09-54 від 28.01.2021 року адресу житлового будинку змінено). Житловий будинок визначений в договорі в цілій частці (при цьому житлова площа 34.8 кв.м. вказана в 1/2 частці від всієї житлової площі будинку)(а.с.8,14,16).

04.02.2021 року позивач звернулася з заявою про державну реєстрацію 1/2 частки вищезазначеного будинку до виконкому Лиманської міської ради Донецької області. Однак рішенням №56520762 від 09.02.2021 року позивачу було відмовлено в реєстрації в зв 'язку з тим, що подані документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують(а.с.7).

Таким чином матеріалами справи встановлено, що державним нотаріусом Краснолиманської державної нотаріальної контори при видачі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 20.01.1993 року, було помилково визначена ціла частка майна.

У зв`язку із тим, що позивач на теперішній час є власником саме Ѕ частки спірного майна, але у зв`язку із не відповідністю правовстановлюючих документів щодо права власності саме на цю частку, позбавлена права розпоряджатися майном у повному обсязі, а тому має право на захист в судовому порядку.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог про визнання права власності, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст.321,328 ЦК України право власності є непорушним та набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із ст. ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власник и мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Будченко проти України», «найважливішою вимогою статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном має бути законним».

Згідно матеріалів архівної справи в КП БТІ м. Слов`янськ від 21.01.2021 року нерухоме майно, розташоване по АДРЕСА_2 належить: 1/4 частина за ОСОБА_3 та 1/4 частина за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Краснолиманською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1075 26.08.1999 року (реєстровий № 28 кн. 1 дата реєстрації в БТІ 27.08.1999 року). 1/2 частина майна в КП БТІ не зареєстрована. Однак реєстрація частини відбувалася відповідно діючого на час укладення договору законодавства, а саме згідно зі ст. 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року в виконкомі Рідкодубівської сільської ради за №737 21.02.1993 року в погосподарській книзі №17 с. Нове, Рідкодубівської сільської ради (довідка № 44 від 19.01.2021 року Рідкодубівського старостинського округу)(а.с.15).

В КП БТІ м. Слов`янськ право не зареєстровано.

На час укладення договору купівлі-продажу дані про наявні права власності та технічні характеристики нерухомого майна надавали органи БТІ, що було підставою для відображення нотаріусом інформації про об 'єкт в тексті договору. Тобто помилки на той час не було і посвідчення відбулося відповідно до законодавства.

Так відповідно звіту про оцінку нерухомого майна № 32/02, складеного 22.02.2021 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , ринкова вартість Ѕ частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд по АДРЕСА_2 складає 45903 грн.(а.с.18-19).

Нормами статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 41 Конституції України проголошує «кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю...; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом».

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Також суд враховує, що відповідно до частин 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приймає диспозитивне розпорядження відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем доведений факт набуття нею права власності на спірні частки житлового будинку, що під час судового розгляду визнано відповідачами, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 328, 392, п.37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» , ст.ст. . 4, 95, 175, 176,177 ЦПК України ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку А, загальною площею 117,00 кв.м., в тому числі житловою 68,4 кв.м. з відповідною часткою господарських будівель та споруд: сарай «Б», льох «Г», літня кухня «Д», які розташовані по АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне рішення складено 12.03.2021 року.

Головуюча суддя -