КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/1681/21
Провадження № 2/488/1280/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24.11.2021 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі - судді Чернявської Я.А.,

при секретарі судового засідання - Кривопішиній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Південна товарна біржа, про визнання угоди дійсною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в Корабельний районний суд м. Миколаєва з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , що був укладений між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з іншого боку, зареєстрований 04.09.1997р. Південною товарною біржею. Також просив визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами по АДРЕСА_1 .

Позов мотивував тим, що 04.09.1997р. він разом з дружиною ОСОБА_2 придбали в відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Договір був зареєстрований на Південній товарній біржі, але не посвідчений нотаріально. Всі умови договору були ними виконані, вони передали продавцям обумовлену суму грошових коштів, а останні виїхали з будинку, забрали свої особисті речі. З того часу їхня родина мешкає в будинку, жодних претензій продавці не висували.

Зазначив, що при укладенні договору сторони керувалися ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» відповідно до якої угоди, які зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню, тому він вважав, що договір укладений згідно вимог чинного на той час законодавства.

Крім того, в тепер між ним та його дружиною виник спір щодо належності даного майна. Дружина не визнає, що такий будинок є спільним майном подружжя, і він має право на нього в тій же мірі, що і вона. Спірний будинок був придбаний його дружиною в період їхнього шлюбу, який був зареєстрований ще 06.09.1985р. і за їхні спільні кошти. Спірний будинок нажитий подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права щодо володіння, користування та розпорядження спільним майном.

Посилаючись на те, що вирішити вказане питання у досудовому порядку не можливо, він звернувся в суд з даним позовом.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 13.09.2021 року у вказаній справі відкрите загальне позовне провадження та призначена підготовче судове засідання. Копії ухвали направлені сторонам та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, а позивачу відповідь на відзив у п`ятиденний строк з дня отримання відзиву.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Представник позивача - адвокат Колесник Ю.В. надав суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю та не заперечувала проти їх задоволення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.09.1997 року між відповідачами ОСОБА_2 , з одного боку, та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , з другого боку, був укладений договір № 7213 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний договір був був зареєстрований на південній товарній біржі у "Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю" за № 7213 від 04.09.1997 р.

На час укладення зазначеного договору угоди, які були зареєстровані на товарній біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Саме з цих підстав договір купівлі-продажу був прийнятий КП "Миколаївським МБТІ" в якості правовстановлюючого документу, а за відповідачем ОСОБА_2 , як покупцем, зареєстроване право власності на будинок АДРЕСА_1 за реєстровим № 2478 від 04.09.1997 року.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір № 7213 купівлі-продажу укладений 04.09.1997 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР) статтею 227 якого було передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Відповідно до частини другої статті 47 ЦК УРСР та пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовились щодо істотних умов договору, що підтверджується доказами та відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, такий договір може бути визнаний судом дійсним.

З матеріалів справи вбачається, що дана угода була виконана сторонами повністю.

За таких обставин, суд вважає, що є достатні підстави для визнання біржового договору купівлі-продажу дійсним, а вимогу такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 у період шлюбу.

Так, згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданим Палацом урочистих подій м. Миколаєва 06.09.1985 р., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06 вересня 1985 року був зареєстрований шлюбу, про що був зроблений відвідний актовий запис № 1364.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено поняття права власності - це право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 3 ст. 368 ЦК України також передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюбу, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя" даються роз`яснення, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є як предмети матеріального світу, так і майнові права та обов`язки. Договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї.

Таким чином, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, а також те, що невизначеність частки позивача у праві спільної сумісної власності на житловий будинок створює ОСОБА_1 перешкоди в реалізації своїх прав щодо володіння та користування майном, суд вважає за необхідне визначити частки майна у спільно набутому сторонами житловому будинку АДРЕСА_1 рівними та такими,що становлять по 1/2 частині за кожним.

Керуючись ст.ст. 7, 8, 12, 13, 141, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Південна товарна біржа, про визнання угоди дійсною та визнання права власності на 1/2 частину житлового будинк - задовольнити.

Визнати дійсним договір № 7213 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 , посвідчений 04.09.1997 року на Південній товарній біржі за № 7213 від 04.09.1997 року, зареєстрований у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за № 2478 від 04.09.1997 р. та укладений між покупцем ОСОБА_2 та продавцями ОСОБА_3 і ОСОБА_4 .

Визнати, що частки подружжя у праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 є рівними і становлять по 1/2 частині за кожним.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 1- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 2 - ОСОБА_3 , дата народження та РНОКПП: невідомі, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач 3 - ОСОБА_4 , дата народження та РНОКПП: невідомі, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа - Південна товарна біржа, , адреса: м. Миколаїв, вул. Наваринська, 3, кв. 69.

Суддя Я.А. Чернявська