Номер провадження: 22-з/813/31/21
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

04.03.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участі секретаря Чепрас А.І.,

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ України» про роз`яснення постанови апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року (у складі колегії суддів Ващенко Л.Г., Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ України» про визнання неправомірним і скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

04.11.2014 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ України» (далі-Товариство) про визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року позов задоволено частково. Суд стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 6 910,39 гривень за період з 10.10.2014 року по 06.11.2014 року включно і моральну шкоду у розмірі 500 гривень, а в решті вимог відмовив.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 14.08.2018 року, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2015 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд визнав незаконним наказ №96-п від 09.10.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника групи матеріально-технічного забезпечення і поновив ОСОБА_1 у Товаристві на посаді заступника начальника групи матеріально-технічного забезпечення з 09.10. 2014 року та стягнув із Товариства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

11.09.2018 року Товариство звернулось із заявою про роз`яснення постанови суду від 14.08.2018 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді у структурному підрозділі матеріально-технічного забезпечення, який ліквідований на підставі наказу № 69 від 28.07.2014 року.

Заява представника Товариства зазначає:

Постановою апеляційного суду Одеської області визнано незаконним наказ від 09.10.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника групи матеріально-технічного забезпечення, ОСОБА_1 поновлено у Товаристві на посаді заступника начальника групи матеріально-технічного забезпечення з 09.10.2014 року. Проте наказ № 69 від 28.07.2014 року щодо проведення скорочення штату працівників і ліквідацію групи матеріально-технічного забезпечення та посади заступника цієї групи, ОСОБА_1 не оспорювався.

Таким чином, наказ № 69 від 27.07.2014 року є чинним і група матеріально-технічного забезпечення, в якій працював ОСОБА_1 , ліквідована, а тому існує необхідність у роз`ясненні постанови суду від 14.08.2018 року щодо порядку, яким чином необхідно провести поновлення ОСОБА_1 на посаді, оскільки у Товаристві не існує такого структурного підрозділу, як група матеріально-технічного забезпечення.

Згідно із п. 2.2. Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного положення п. 12 ч.1 ст. 293 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями п.п.2, 8 ч.3 ст. 129 Конституції України від 08.07.2010 року, суд за заявою сторони, поданою з дотриманням умов, що вказані в частині другої цієї статті, здійснює таке роз`яснення, постановляючи відповідну ухвалу.

Відповідно до п. 53 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень, будь-який припис, що міститься в судовому рішенні або виданий на його підставі, повинен бути викладений чіткою й недвозначною мовою так що його можна було ввести в дію або, коли йдеться про припис зробити або сплатити щось чи навпаки, виконати.

З метою уникнення неправильного виконання рішення апеляційного суду Одеської області Товариством та виконання його у відповідній термін, є необхідність надати роз`яснення судового рішення.

В період з вересня 2018 року по лютий 2020 року, справа перебувала у провадженні Верховного Суду.

Постановою Верховного Суду від 13.02.2020 року, касаційні скарги Товариства і ОСОБА_1 залишені без задоволення, постанова суду від 14.08.2018 року залишена без змін.

Представники Товариства, які належним чином сповіщались про розгляд справи, 04.02.2021 року, 18.02.2021 року, 27.02.2021 року та 28.02.2021 року подавали до суду апеляційної інстанції заяви про відкладення розгляду справи із посиланням на карантинні заходи в суді.

04.03.2021 року представники Товариства, які належним чином сповіщені про розгляд справи 04.03.2021 року (а.с.240-243 т.4), подали заяви про відкладення розгляду справи, зокрема, представник ОСОБА_3 із посиланням на зайнятість у Верховному Суді (доказів представництва особи не надано), а представник ОСОБА_4 посилається на зайнятість у кримінальній справі в Миколаївському апеляційному суді і рішення Європейського Суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) від 26.07.2018 року по справі «Бартая проти Грузії» (заява № 10978/06).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

За змістом ч.3 ст. 271 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.

Суд повторює, що розумність тривалості провадження повинна бути оцінена в світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів, а також предмет спору (див. серед іншого Frydlender v. France, № 30979/96, параграф 43, ECHR 2000-VII) п.66 рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", заява №36655/02)).

З огляду на те, що предметом розгляду є заява представника Товариства про роз`яснення постанови суду від 14.08.2018 року по справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яке набрало чинності, подача представниками Товариства численних заяв про відкладення розгляду вказаного питання, на думку колегії суддів, спрямована на свідоме невиправдане затягування судового процесу всупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, порушує права інших учасників судового процесу й суперечить вимогам ст. ст. 6, 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку та недопустимість зловживання процесуальними правами.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

За заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання. Суд розглядає заяву про роз`яснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення. Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено (ст. 271 ЦПК України).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ст. 235 ч.7 КЗпП України, ст. 430 ч.1 п.4 ЦПК України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Зважаючи на викладене, слід дійти висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, який полягає у тому, що у роботодавця виникає обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі одразу після проголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде рішення суду оскаржуватись.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою - підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Резолютивна частина постанови суду від 14.08.2018 року зазначає про негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі (а.с.39,49 т.4).

ВС зауважив, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків (постанова ВС від 24.01.2019 по справі № 760/9521/15-ц).

Резолютивна частина постанови суду від 14.08.2018 року не містить висновків стосовно наказу № 69 від 28.07.2014 року.

Суд може роз`яснити судове рішення у разі, якщо нечітким або незрозумілим є зміст його резолютивної частини, як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання (постанова ВС від 24.07.2020 року у справі №128/2734/17).

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 271, 368 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ України» про роз`яснення постанови апеляційного суду Одеської області від 14 серпня 2018 року задовольнити частково.

Роз`яснити, що відповідно до постанови апеляційного суду Одеської області від 14.08.2018 року визнано незаконним наказ №96-п від 09.10.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника групи матеріально-технічного забезпечення, ОСОБА_1 з 09.10.2014 року поновлено у товаристві з обмеженою відповідальністю «Енергія і газ України» на посаді заступника начальника групи матеріально-технічного забезпечення.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу.

Виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали суду складено 15.03.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков