У Х В А Л А

Іменем України

05 березня 2021 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Оверченко Д.О.

заявника ОСОБА_1

державного виконавця Дяченко А.О.

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та скасування постанови про арешт коштів боржника, постанови про арешт майна боржника, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дяченко А.О. В своїй скарзі заявник ОСОБА_1 зазначає, що в провадженні державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дяченко А.О. перебуває виконавче провадження 12402915, відкрите за виконавчим листом виданим Деснянським районним судом м. Києва від 12.11.2007р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з блокуванням рахунків заявника, останній дізнався про наявність постанови арешт коштів боржника та наявності заборгованості по аліментам, що становить розмір 62229,02 грн.

ОСОБА_1 , не погоджується з розрахунком заборгованості за сплати аліментів, оскільки він постійно надавав державному виконавцю документи, які підтверджують факт отримання заявником офіційного доходу, відомості про місце роботи та довідки про доходи. Враховуючи всі внесені зміни до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів загальний розмір аліментів становив 35537,42грн., але заявник вважає, що державним виконавцем неправомірно не враховано, що донька сторін виконавчого провадження в період з липня 2017р. по березень 2020р. проживала разом з заявником та знаходилась на повному його утриманні, а тому за вказаний період державний виконавець не вправі стягувати аліменти та повинна була зупинити виконавче провадження за заявою боржника.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, ОСОБА_1 вважає дії державного виконавця неправомірними, а оскаржувані постанови незаконними і такими, що підлягають скасуванню, а тому просить визнати неправомірними дії державного виконавця щодо розрахунку заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні 12402915, зобов`язати державного виконавця скасувати постанову від 13.10.2020р. про арешт коштів боржника, скасувати постанову про арешт майна боржника від 26.02.2018р., скасувати постанову про арешт майна боржника від 30.12.2009р., а також у зв`язку з відсутністю заболргованості і досягнення донькою 18-років зобов`язати державного виконавця закрити виконавче провадження 12402915.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав скаргу за викладеними обставинами та просив її задовольнити.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечували проти задоволення скарги та зазначила, що під час розгляду даної скарги судом неодноразово здійснила перерахунок заборгованості по аліментам, враховуючи надані заявником докази сплати аліментів.

В судовому засіданні представник стягувача заперечував проти задоволення скарги, посилаючись її необґрунтованість.

Вислухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

Деснянським районним судом м. Києва від 12.11.2007р. виданий виконавчий лист 2-5296 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 27.09.2007р. до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Понікаровською А.І. державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 24.03.2009р., закінчено виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом, у зв`язку звільненням боржника за власним бажанням з роботи та передано виконавчий лист за місце проживання боржника. Крім того, визначено наявність заборгованості по аліментам станом на 24.03.2009р. в розмірі 3802,73 грн. Розмір вказаної заборгованості божником не оскаржувався.

17.04.2009р. головним державним виконавцем Попик О.В. Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

30.12.2009р. державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, у зв`язку з наявністю заборгованості.

26.02.2018р. державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника з метою забезпечення виконання виконавчого документа.

13.10.2020р. старшим державним виконавцем Дяченко А.О. винесено постанову про арешт коштів боржника.

Відповідно до постанови від 29.01.2021р., державним виконавцем знято арешт з рахункула арешт з рахунку в АТ "ТАСКОМБАНК", оскільки останній відкрито для зарахування заробітної плати боржника.

З матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено, у боржника наявна заборгованість по сплаті аліментів.

Державним виконавцем неодноразово під час розгляду справи надавався розрахунок заборгованості.

Відповідно до останнього розрахунку заборгованості від 01.03.2021р., станом на 01.03.2021р. наявна заборгованість у ОСОБА_1 по аліментам становить розмірі 20724,56 грн. При цьому, боржником ОСОБА_1 до матеріалів справи неодноразово подавались копії квитанцій про перерахунок ОСОБА_3 коштів в рахунок аліментних зобов`язань, однак вказані квитанції враховані державним виконавцем в розрахунку заборгованості станом на 01.03.2021р.

Посилання боржника на те, що тривалий період донька проживала разом з ним та той факт, що рішенням суду, яким усунуто йому перешкоди в спілкування з донькою, та протягом майже двох місяців на рік донька проживає з ним, суд не приймає, виходячи з наступного.

Крім того, відповідно до копії виконавчого провадження боржник ОСОБА_1 неодноразово звертався до державного виконавця з заявами щодо виконання судового рішення, однак лише звернувшись зі скаргою 11.12.2020р., оскаржує постанови, винесені державним виконавцем 30.12.2009р. та 26.02.2018р.

Враховуючи строки звернення до суду зі скарго, відповідно до ст.449 ЦПК УКраїни, суд вважає, що заявником пропущений встановлений строк, заяви про поновлення строку звернення до суду заявник не подавав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Державним виконавцем виконуються дії щодо виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , в розмірі ј частини зі всіх видів заробітку, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину. Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зупинення стягнення аліментів на утримання дитини, у зв`язку зі зміною її місця проживання.

В судовому засіданні боржник ОСОБА_1 неодноразово зазначав, що з позовом про звільнення від сплати аліментів до суду не звертався. Крім того, встановлений судом графік спілкування батька з донькою та відвідування також не є підставою для перерахунку аліментів.

З огляду на викладене, суд вважає, що у державного виконавця наявні підстави для винесення оскаржуваних постанов, а скарга ОСОБА_1 є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 447-450 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та скасування постанови про арешт коштів боржника, постанови про арешт майна боржника, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

У разі оголошення резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної копії ухвали суду.

Суддя