Дата документу 10.03.2021 Справа № 334/4692/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/4692/20
Провадження №22-ц/807/675/21
Головуючий в 1-й інстанції Добрєв М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод», Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» про стягнення моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, в якому просила стягнути на свою користь з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 70000,00 грн., з Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» в рахунок компенсації моральної шкоди внаслідок отриманого професійного захворювання, суму у розмірі 7000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що з 20.06.1980 року до 31.07.2016 року вона перебувала у трудових стосунках із ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» де працювала формувальником цеху вилівниць, стриженщиком цеху вилівниць, стриженщиком ручного формування ливарного цеху. З 31.07.2016 року була звільнена з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод», де працювала стриженщиком ручного формування ливарного цеху і 16.12.2019 року звільнена з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно з медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.03.2020 року № 535 їй було встановлено професійне захворювання за чотирма діагнозами. Відповідно до висновку МСЕК 12 ААБ № 653500 від 07.05.2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності серія АБ № 0041568 від 07.05.2020р. позивачці встановлено безстроково 2 групу інвалідності внаслідок професійного захворювання з втратою 70 % професійної працездатності. Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ф.П-4 від 07.04.2020 року, складеного Головним управлінням держпраці у Запорізькій області, зазначено, обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (35 років 05 місяців та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» (3 роки 4 місяці). Моральна шкода, завдана позивачу в результаті професійного захворювання, є сукупністю моральних переживань, страждань та інших негативних емоцій, які викликані такими психотравмуючими чинниками, як неспокій, переживання за подальшу свою долю та життя родини, відсутність нормального життя, що призводить до фізичних й соціальних обмежень. У зв`язку із чим позивач постійно відчуває себе у стані стресу, що негативно відобразилось на її житті.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» про стягнення моральної шкоди у зв`язку із ушкодженням здоров`я задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» ( адреса: м. Запоріжжя, вул..Південне шосе, 72) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 моральну шкоду у зв`язку із отриманим професійним захворюванням в сумі 70000,00 (сімдесят тисяч) грн.

Стягнути з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» ( адреса: м.Запоріжжя, вул..Південне шосе, 72) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 моральну шкоду у зв`язку із отриманим професійним захворюванням в сумі 7000,00 (сім тисяч) грн.

Стягнуто в дохід держави з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

Стягнуто в дохід держави з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп.

В задоволенні решти позовних вимог щодо стягнення суми моральної шкоди без утримання податку з доходів фізичних осіб та військового збору відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач був обізнаний про шкідливі фактори, що присутні на його робочому місці та добровільно без примусу погодився виконувати доручену йому роботу. В процесі трудової діяльності позивач забезпечувався санітарно-побутовим приміщенням, спецодягом, спецвзуттям та іншими засобами індивідуального захисту. Під час періодичних медичних оглядів, позивач не повідомляла лікарів про наявність ознак початкової стадії професійного захворювання, а враховуючи надані до справи докази свідомо приховувала ці відомості. Матеріалами справи не доведено вини скаржника у заподіянні позивачу моральної шкоди. При цьому розмір моральної шкоди не підтверджено належними доказами.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції не враховано, що професійне захворювання позивача виникло не через порушення відповідачем обов`язків роботодавця з дотримання законодавства про охорону праці, а внаслідок тривалого стажу роботи позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Тобто позивач усвідомлюючи наявність проблем зі здоров`ям продовжував виконував свої трудові обов`язки у відповідних умовах праці, не звертаючись до відповідача з заявами про їх зміну. При визначені розміру моральної шкоди судом не дотримано принципу розумності, виваженості та справедливості, в зв`язку з чим сума моральної шкоди стягнута за рішенням суду є невиправдано великою.

Відповідно до відзивів на апеляційні скарги ОСОБА_1 вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційних скарг є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2021 року це 227 000 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270,00 грн. (2270,00 грн. Х 100 = 227 000 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 20.06.1980 року до 31.07.2016 року перебувала у трудових стосунках із ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» де працювала формувальником цеху вилівниць, стриженщиком цеху вилівниць, стриженщиком ручного формування ливарного цеху.

З 31.07.2016 року була звільнена з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на підставі п.5 ст.36 КЗпП України у зв`язку з переводом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод», де працювала стриженщиком ручного формування ливарного цеху і 16.12.2019 року звільнена з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» у зв`язку із виходом на пенсію.

Згідно з медичним висновком, виданим на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії Державної установи «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 17.03.2020 року № 535 їй було встановлено професійне захворювання за чотирма діагнозами: 1. Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії), група В.ЛН другого ступеня; 2. Радикулопатія попер оково-крижова L4-S1 білатерально, з помірно вираженими статико-дінамичними порушеннями і стійким больовим синдромом, нейродистрофією у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів (ПФ першого-другого ступня), двобічного тазостегнового пері артрозу (ПФ першого ступеня); 3. Вібраційна хвороба першої-другої стадії від дій локальних вібрацій: синдром вегетативно-сенсорної полі невропатії з двостороннім плечолопатковим періартрозом (ПФ першого-другого ступеня), деформуючим артрозом ліктьових суглобів (ПФ першого-другого ступеня), з трофічними порушеннями на кистях; 4. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Відповідно до висновку МСЕК 12 ААБ № 653500 від 07.05.2020 року та довідки про результати визначення ступеня втрати працездатності серія АБ № 0041568 від 07.05.2020р. позивачці встановлено безстроково 2 групу інвалідності внаслідок професійного захворювання з втратою 70 % професійної працездатності.

Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання ф.П-4 від 07.04.2020 року, складеного Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, зазначено, обставини, за яких виникло професійне захворювання, якими виступають тривалий стаж роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» (35 років 05 місяців) та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» (3 роки 4 місяці).

Відповідно до цього ж Акта, причинами виникнення професійного захворювання визначено наявність на робочому місці шкідливих виробничих факторів, які перевищували допустимі норми у декілька разів, а саме: кремнію діоксину кристалу з вмістом пилу 2-10% - 14,6 мг/м.куб. (при ГДК 4,0 мг./м.куб.); вібрація загальна 95,4 дб при ГДР 92 дб; вібрація локальна 118,2 дб при ГДР 112 дб.; шум 95,8 дб. «А» при ГДР 80 дб «А»; знаходження у нахиленому положенні до 300 28,3-29,4% при нормативному значенні 25%; знаходження у нахиленому положення більш 300 13,5-40% при нормативному значенні 25%.

Під час судового розгляду судом встановлено, що хронічні професійні захворювання позивача, які завдають йому фізичного болю та душевних страждань, виникли з вини ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод», якими було допущено перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди виникло 07.05.2020 року з дня встановлення висновком МСЕК втрати працездатності, тому суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність правових підстав на підставі положень статті 237-1 КЗпП України для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання, і стягнення моральної шкоди з роботодавців ПАТ «Запоріжсталь» та ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод». При цьому суд, погодився з доводами позивача щодо визначених часток, які повинні компенсуватися відповідачами, з урахуванням пропорційності часу роботи позивача на кожному підприємстві, зокрема з урахуванням її трудового стажу на ПАТ «Запоріжсталь» - 36 років 04 дні; на ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» - 3 роки 4 місяці 16 днів.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції врахував обставини, які мають суттєве значення: характер, глибину і обсяг фізичних та душевних страждань, яких ОСОБА_1 постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними хворобами, значний відсоток втрати працездатності (70 %), тяжкість ушкоджень здоров`ю (2 група інвалідності безстроково), вимушених змін її життя, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та дійшов до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди позивачу, достатньою сатисфакцією зазначених нею моральних страждань є 77000,00 грн., шляхом стягнення, стягненню з Публічного акціонерного товариства Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» 70000,00 грн. та з ТОВ «Запорізький ливарно-механічний завод» - 7000,00 грн.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

В ході розгляду справи встановлено, що у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що ОСОБА_1 втратила професійну працездатність у загальному розмірі 70%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, вона періодично проходить лікування, позбавлена в повній мірі реалізувати своє право на працю, повинна докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Позивачу встановлено безстроково другу групу інвалідності, що свідчить про неможливість відновлення стану її здоров`я повністю.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і вона має право на її відшкодування.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та забезпечення спецодягом і спецзасобами не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичних та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Доводи апеляційних скарг підприємств щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, ступінь вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу, а достатньо того факту, що шкідливі умови праці були наявними у виробничій діяльності позивача.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 70%, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану та взагалі неможливість такого повного відновлення.

Суд на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що підтверджено висновками компетентних медичних установ щодо наявності у позивача складнощів із дихальною та опорно-руховою системою, слухом.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу сума у 77 000,00 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький ливарно-механічний завод» залишити без задоволення. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 10 березня 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков