Провадження № 2/761/2368/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

01 березня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

24.06.2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про зняття арешту з майна, у якому просить: зняти арешт з транспортного засобу - автомобіль «Daewoo Lanos», номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 08.11.2016 р. було придбано транспортний засіб - автомобіль «Daewoo Lanos», номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , у відповідача за договором купівлі - продажу, оскільки автомобіль був у технічно несправному стані та мав технічні пошкодження, то після проведення відновлювального ремонту позивач звернувся до відповідного Регіонального сервісного центру для зняття автомобіля з обліку і подальшої реєстрації, проте у реєстраційних діях позивачу було відмовлено, оскільки автомобіль перебуває під арештом, який було накладено у виконавчих провадженнях, які перебувають на виконанні у Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), оскільки відповідачем, як боржником не виконуються зобов`язання за виконавчими провадженнями.

З урахуванням викладеного, а також посилаючись на порушення своїх прав, позивач просить суд зняти арешт з його рухомого майна.

Ухвалою від 05.08.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, до суду свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, до суду свого представника не направила, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомила.

Враховуючи, що сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, при цьому, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 08.11.2016 р. ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 транспортний засіб «Daewoo Lanos», номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , за договором купівлі-продажу транспортного засобу, реєстраційний № 93/14.

Відповідно до інформаційної довідки від 12.06.2020 р., яка складена за результатами пошуку виконавчих проваджень в АСВП щодо боржника - ОСОБА_2 , на транспортний засіб «Daewoo Lanos», номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , накладено арешт постановами державних виконавців Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві: № ВП 53156510 від 20.12.2016 р., № ВП 53156552 від 20.12.2016 р., № ВП 53331441 від 03.02.2017р.; № ВП 53331566 від 03.02.2017 р.; № ВП 53427331 від 17.02.2017 р.; № ВП 53427425 від 17.02.2017 р.; № ВП 54395847 від 28.07.2017 р.; № ВП 54395994 від 28.07.2017 р.; № ВП 55674242 від 02.02.2018 р.; № ВП 55998887 від 19.03.2018 р.; № ВП 56243833 від 23.04.2018 р.; № ВП 57296676 від 26.09.2018 р.; № ВП 59918028 від 30.08.2019 р.; № ВП 61713656 від 03.04.2020 р.

В свою чергу, заочним рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 05.12.2019 р., яке набрало законної сили 14.01.2020 р., визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб - автомобіль «Daewoo Lanos», номер двигуна НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Вказані обставини не потребують доказуванню у відповідності до ч.6 ст. 82 ЦПК України.

Згідно ч.2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Так, з матеріалів справи встановлено, що державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві наклав своїми постановами арешт на рухоме майно вже після відчуження права власності на нього ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , тобто фактично третя особа порушила права ОСОБА_1 , а не визначений відповідач.

Згідно з положеннями статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права.

Відтак, неналежний відповідач - це особа, визначена позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

У відповідності до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, норми якої кореспондуються зі статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача необхідно відмовити, оскільки вимоги з якими він звернувся пред`явлено до неналежного відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про зняття арешту з майна.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а також рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: