Справа № 165/410/21
Провадження № 2/165/306/21
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 02 березня 2021 року м. Нововолинськ
Нововолинський міський суд Волинської області в складі
головуючого судді Ушакова М.М.,
за участю секретаря Лубаєвської Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-
09 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Суддя Нововолинського міського суду, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, ухвалив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.
Представник відповідача ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" будучи належним чином повідомленим про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, подав до суду відзив на позовну заяву, просив відмовити у позовних вимогах позивача у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення частково.
З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він 04.03.2020 року звільнений із посади машиніста електровозу 3-го розряду ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" на підставі ч.3 ст.38 КЗпП (у зв`язку із порушенням роботодавцем законодавства про працю) (а.с.6-7).
Із витягу з наказу №20/к від 04.03.2020 року ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" вбачається, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з 04.03.2020 року за власним бажанням у зв`язку з порушенням роботодавцем законодавства про працю згідно ч.3 ст.38 КЗпП України та наказано бухгалтерії провести остаточний розрахунок з ОСОБА_1 та виплатити йому компенсацію за невикористану відпустку за 28 календарних днів, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку (згідно ст.44 КЗпП України) (а.с.9, 23).
Із листа ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" №7.3.1/93 від 28.01.2021 року вбачається, що середньоденний заробіток за останні два місяці ОСОБА_1 без урахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору складає 305,65 грн., виплата розрахунких, яка належить працівникові при звільненні проведена 06.03.2020 року, 02.06.2020 року, заборгованість по виплаті заробітної плати відсутня (а.с.14).
Згідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Відповідно до ст.234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Суд вважає причини пропуску звернення до суду позивачем ОСОБА_1 з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на які позивач посилається у позові поважними оскільки карантинні обмеження запровадженні в Україні та перебування на лікарняному не дали можливості позивачу вчасно зібрати документи та звернутись до суду за захистом своїх прав.
З огляду на вказане суд дійшов висновку про необхідність поновлення строку для звернення до суду, оскільки такий пропущено з поважних причин.
Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, проводиться в день звільнення, або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.
Пункт 21 зазначеної постанови передбачає, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, та призначення пенсії.
Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Судом встановлено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 на день звільнення 04.03.2020 року становив 305,65 грн., що підтверджується листом ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" №7.3.1/93 від 28.01.2021 року і не оспорюється сторонами.
Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Таким чином, під час проведення розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки розрахунку при звільненні з використанням даних про середній заробіток позивача.
Позивачем визначена загальна сума стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 25 980,25 грн. за період з 04.03.2020 року по 09.07.2020 року.
Оскільки, з вини підприємства належні звільненому працівникові суми у строки зазначені в ст.116 КЗпП України не були виплачені, тому з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення розмір компенсації середнього заробітку за період, коли з вини відповідача з позивачем не було проведено розрахунок при звільненні з роботи 04.03.2020 року.
Враховуючи подані до суду відповідачем письмові докази, зокрема копії відомостей розподілу виплат ДП "Передпускова дирекція шахти №10 "Нововолинська" заробітної плати ОСОБА_1 з яких вбачається, що позивачу заборгованість по заробітні платі виплачено 02.06.2020 року та беручи до уваги те, що позивачем не надано підтверджуючих письмових доказів того, що він отримав останні виплати по заборгованості із заробітної плати саме 09.07.2020 року, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.03.2020 року по 02.06.2020 року включно.
Відповідно до листів Міністерства соціальної політики України "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік" №1133/0/206-19 від 29.07.2019 року кількість робочих днів, за які має бути оплачений середній заробіток ОСОБА_1 з 04.03.2020 року до 02.06.2020 року, включно, становить 61 день.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає в користь позивача 908,00 грн. сплаченого судового збору при подачі позову до суду, що підтверджується документально (а.с.3).
Керуючись ст.13, ст.12, ст.81, ст.141, ст.211, ст.259, ст.263, ст.279 ЦПК України, на підставі ст.47, ст.116, ст.117, ст.233, ст.234 КЗпП України, ст.1, ст.2, ст.5, ст.7, ст.10, ст.15 Закону України Про оплату праці, суд, -
Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк звернення до суду.
Позов задовольнити.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через Нововолинський міський суд Волинської області до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги, рішення набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя підпис М.М. Ушаков