ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3281/20 Номер провадження 22-ц/814/459/21Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,

секретар: Коротун І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Полтави від 07 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: державний нотаріус Другої полтавської державної нотаріальної контори Шестун Н.Г., про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2020 року ОСОБА_2 20.07.2020 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування. Посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який являвся дідом позивача. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 5/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; 5/16 частин земельної ділянки, кадастровий номер::11:001:0287, площею 0,1000 з цільовим призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; 5/16 частин земельної ділянки, кадастровий номер: :11:001:0289, площею 0,0156 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 після своєї смерті залишив заповіт від 02.04.2014 року, відповідно до якого заповів все його майно позивачу. У подальшому позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_3 , оскільки не надано нотаріусу документи, що посвідчують право власності спадкодавця на заявлене спадкове майно. Крім позивача спадкоємцем, який має обов`язкову частку, відповідно до приписів ст. 1241 ЦК України, є ОСОБА_1 - дружина померлого ОСОБА_3 ..

Позивач зазначив, що у ОСОБА_3 було три спадкоємця за законом: сини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та дружина ОСОБА_1. , обов`язкова частка якої у даному випадку становить 5/96 частин спадкового майна. Відповідачка не проживала постійно разом із померлим на час відкриття спадщини, не зверталась до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому позивач вважає, що вона втратила право на свою обов`язкову частку у спадковому майні, а позивач має право прийняти спадщину за заповітом, але у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на майно він позбавлений права на оформлення спадкового майна у встановленому законом порядку.

Просив суд визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності: на 5/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - А - 1, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м., що складається з кухні площею 10,2 кв.м., кімнати площею 8,7 кв.м., кімнати площею 12,1 кв.м., санвузла площею 3,3 кв.м., кладової площею 4,9 кв.м., кімнати площею 8,0 кв.м., тамбура площею 1,8 кв.м., кухні площею 10,2 кв.м., кімнати площею 15,6 кв.м., погріб - а2,г, сарай - Б,Г, вбиральня - В, огорожа №1,2,3,4; на 5/16 частин земельної ділянки, кадастровий номер: 531136400:11:001:0287, площею 0,1000, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; на 5/16 частин земельної ділянки, кадастровий номер: :11:001:0289, площею 0,0156 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 , в порядку спадкування право власності на 25/96 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами - А - 1, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,8 кв.м., житловою площею 44,4 кв.м., що складається з кухні площею 10,2 кв.м., кімнати площею 8,7 кв.м., кімнати площею 12,1 кв.м., санвузла площею 3,3 кв.м., кладової площею 4,9 кв.м., кімнати площею 8,0 кв.м., тамбура площею 1,8 кв.м., кухні площею 10,2 кв.м., кімнати площею 15,6 кв.м., погріб - а2,г, сарай - Б,Г, вбиральня - В, огорожа №1,2,3,4.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на 25/96 частин земельної ділянки, кадастровий номер: 531136400:11:001:0287, площею 0,1000, з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування право власності на 25/96 частин земельної ділянки, кадастровий номер: :11:001:0289, площею 0,0156 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 824 грн. 16 коп..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 1250 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням районного суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, та визнати за ОСОБА_1 5/64 обов`язкової частки права власності після померлого ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування на 15/64 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 частин земельної ділянки, кадастровий номер :11:001:0287, площею 0,1000 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку. Господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 та 15/64 частин земельної ділянки, кадастровий номер: :11:001:0289, площею 0,0156 га, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва. Що розташована за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує на те, що місцевим судом безпідставно розширено коло спадкоємців, а саме взято до уваги спадкоємця ОСОБА_5 , який помер задовго до смерті спадкодавця ОСОБА_3 , тим самим зменшено розмір обов`язкової частки відповідача ОСОБА_1 ..

Позивачем ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну, в доводах якого він вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін. Вказує, що місцевий суд повно і всебічно дослідив обставини справи, та вірно розрахував частку, що належить позивачу у спадщині та вірно визначив розмір обов`язкової частки відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є сином ОСОБА_4 та онуком ОСОБА_3 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 є синами ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 26 серпня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 26.08.2014 року./а.с.118/

Згідно заповіту від 02.04.2014 року, посвідченого державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Смоковенко Т.О. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок його смерті зробив розпорядження, що все його майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати йому за законом на день його смерті та що згідно з законодавством України може бути успадкованим, у повному обсязі, без будь-яких винятків онуком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ./а.с.10/

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 - помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ./а.с.9/

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04.02.2020 року №106/02-31 ОСОБА_8 , яка є представником ОСОБА_2 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що у матеріалах спадкової справи відсутні документи необхідні для оформлення свідоцтва про право на спадщину та на спадкове майно накладено арешт./а.с.12/

Згідно витягу з державного земельного кадастру № НВ-020 від 18.02.2020 року, 5/16 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 ; 5/16 частин земельної ділянки, кадастровий номер::11:001:0287, площею 0,1000 з цільовим призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 /а.с.14-16/

Згідно витягу з державного земельного кадастру №НВ-020 від 18.02.2020 року, 5/16 частин земельної ділянки, кадастровий номер: :11:001:0289, площею 0,0156 га, з цільовим призначенням: для індивідуального садівництва, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 /а.с.17-19/

Відповідно до довідки №3430 від 02.04.2020 року виданої ПП ПБТІ «Інвентаризатор», станом на 31.12.2012 року у реєстровій книзі №40 зареєстровано право власності на 5/16 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Сидоренко В.І. від 07.05.1997 року за №343 та рішення Київського районного суду м. Полтави від 19.04.1999 року./а.с.20/

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 на момент смерті спадкодавця була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , тобто за адресою проживання спадкодавця, а тому вона вважається такою, що прийняла спадщину.

Визначаючи розмір обов`язкової частки ОСОБА_1 суд взяв до уваги розмір частки, яка належала б кожному з спадкоємців у разі спадкування за законом та визначив обов`язкову частку відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Нормами ст. 1235 ЦК України встановлено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Згідно вимог ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно ч. 1 ст. 1266 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги, увесь склад спадщини, зокрема, право на вклади в банку (фінансовій установі), щодо яких вкладником було зроблено розпорядження на випадок своєї смерті, вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу.

Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї.

Відтак, з урахуванням вищенаведених положень законодавства за спірними правовідносинами, суд вважає, що право вимагати обовязкову частку у вказаних в ст.1241 ЦК України осіб виникає у тому разі, якщо стосовно якоїсь з них порушено її право на спадкування: особа не зазначена у заповіті взагалі, заповідана їй частка менша від обовязкової. Спадкоємці, які мають право на обовязкову частку, незалежно від змісту заповіту, отримують половину частки, яка належала б кожному з них при спадкуванні за законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно збільшено коло спадкоємців, оскільки в матеріалах справи відсутні докази родинних зв`язків ОСОБА_5 та спадкодавця ОСОБА_2 колегія суддів до уваги не бере.

Так, з матеріалів справи вбачається, та не заперечувалось сторонами в суді апеляційної інстанції, що сторонами визнано, що батько позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є синами спадкодавця ОСОБА_3 , що в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником відповідача надано письмові докази, а саме лист Київського міського відділу державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), згідно якого встановлено, що в результаті пошуку реєстрації смерті в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян, актовий запис про смерть ОСОБА_5 , 1965 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 №873 від 08.05.2004 року складено Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Сторона позивача та відповідача ОСОБА_1 підтвердили в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що померлий ОСОБА_5 на день відкриття спадщини після ОСОБА_3 мав двох дітей, разом з цим, документально встановити коло спадкоємців та родинних зв`язків померлого ОСОБА_5 суд апеляційної інстанції позбавлений можливості, оскільки сторонами клопотання про встановлення вказаних обставин не заявлялись.

Враховуючи, що діти померлого ОСОБА_5 мали право на спадщину в порядку представлення за законом, районний суд правильно визначив частку сторін в спадщині після померлого ОСОБА_3 та на законних підставах задовільнив позовні вимоги.

За змістом положень ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд, вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першо інстанції вірно визначено коло спадкоємців ОСОБА_3 , та вірно визначено розмір обов`язкової частки відповідача у спадковому майні.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування судового рішення, як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М. Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов