Справа №489/2223/20
Провадження №2/489/263/21
РІШЕННЯ

іменем України

15 березня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

встановив:

20 травня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. Просить здійснити поділ майна, а саме гараж з підвалом, розташованого за адресою: м.Миколаїв, Інгульський район, АГК «Заря», гараж № НОМЕР_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 2/3 частини гаражу з підвалом, розташованого за адресою: м.Миколаїв, Інгульський район, АГК «Заря», гараж № НОМЕР_1 ; судові витрати по справі стягнути з позивача. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, що із відповідачем ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі, однак 23.04.2020 року подала позовну заяву про розірвання шлюбу із ОСОБА_2 до Ленінського районного суду м.Миколаєва. Також стверджує, що у період перебування у шлюбі ними був придбаний гараж з підвалом за адресою: м. Миколаїв, Інгульський район, АГК «Заря», гараж № НОМЕР_1 , але вони з чоловіком не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного гаражу з підвалом. Так як із нею проживають двоє малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яких відповідач не забезпечує достатньою мірою, посилаючись на ч.2.ст.70 Сімейного кодексу України просить визнати за нею саме 2/3 частини гаражу з підвалом.

Відповідач ОСОБА_2 відзиву на позов не надав.

Шлюб між сторонами зареєстрований 19 грудня 2015 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №994 від 19 грудня 2015 року.

Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період шлюбу був придбаний гараж розташований за адресою: Миколаївська область місто Миколаїв, «Заря» Автогаражний кооператив, гараж № НОМЕР_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 11 жовтня 2016 року, який зареєстровано в реєстрі за №671, власником за яким є ОСОБА_2 .

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.03.2021 року гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: Миколаївська область місто Миколаїв, «Заря» Автогаражний кооператив, гараж № НОМЕР_1 належить на праві приватної власності у розмірі 1/1 частки на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2016 року.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована у випадку оспорення одним із подружжя поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Відповідно спірний гараж розташований за адресою: Миколаївська область місто Миколаїв, «Заря» Автогаражний кооператив, гараж № НОМЕР_1 , являється спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки був придбаний у період шлюбу між сторонами.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача на необхідність відступу від принципу рівності часток подружжя з огляду на те, що двоє малолітніх дітей подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є зареєстрованими та проживають разом з позивачем ОСОБА_1 , позаяк дана обставина немає істотного значення в розумінні вимог ч.2 ст.70 СК України. Таким чином, заявлена вимога ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя в частині визнання за нею право власності на 2/3 частини спірного гаражу, підлягає частковому задоволенню, із визначенням за позивачем 1/2 частки спірного гаражу.

Оскільки позивачем суду не надано доказів понесення витрат на замовлення звіту з незалежної оцінки майна в розмірі 1000 грн. та 720 грн. оплати за утримання гаражу, в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, а витрати на оплату судового збору слід стягнути з відповідача пропорційно задоволеної частини вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Визначити, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у праві власності на гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: Миколаївська область місто Миколаїв, «Заря» Автогаражний кооператив, є рівними і складають по 1/2 частці у кожного.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку у праві спільної часткової власності на гараж № НОМЕР_1 який розташований за адресою: Миколаївська область місто Миколаїв, Автогаражний кооператив «Заря».

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 630 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу може бути подано до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ,;

Відповідач ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Суддя