Справа № 482/669/19
Номер провадження 2/482/118/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Баранкевич В.О., секретаря судового засідання Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 09.04.2010 року у розмірі 120346,95 грн., посилаючись на порушення ним своїх зобов`язань за даним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 09.04.2010 року, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № б/н шляхом підписання останнім анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та «Тарифів Банку», відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 12 000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають договір про надання банківських послуг.

Проте, відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, унаслідок чого, станом на 27.02.2019 року, за ним утворилася заборгованість у розмірі 120346,95 грн., яка складається з: 24239,43 грн. заборгованості за простроченим тілом кредита, 93778,02 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання, 2329,50 грн. заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Посилаючись на вищевикладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідач надав відзив на позов банку, яким просив суд відмовити у задоволенні позову повністю, з підстав неправомірності нарахування такого розміру заборгованості та з посиланням на те, що банк надумано нарахував йому саме такий розмір заборгованості, при тому, що ним отримувався від ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 12 000,00 грн., які він вже давно виплатив банку.

Позивач надав на адресу суду відповідь на відзив, якою просив задовольнити позовні вимоги банку у повному розмірі з посиланням на те, що сума заборгованості у зазначеному у позові розмірі, нарахована відповідачу правомірно.

У судове засідання представник позивача не з`явилися, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та задоволення позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просить суд відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог та просить справу слухати за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши та давши належну оцінку зібраним по справі доказам, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 09.04.2010 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено договір з ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку.

В анкеті-заяві від 09.04.2010 року зазначено, що відповідач згоден з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До позовної заяви крім анкети-заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Универсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна контракт», «Універсальна ГОЛД» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку з посиланням на ресурс: розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Відповідачу видано картку № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк».

Після укладення договору, кредитний ліміт позивачу був визначений банком у розмірі 12 000,00 грн., і в подальшому (11.08.2013 р., 17.08.2013 р., 08.09.2013 р. та 11.09.2013 р.) збільшувався з 12 тис. грн.. до 14 400,00 грн., до 15 000,00 грн. та до 25 000,00 грн., в подальшому, а саме: 27.05.2016 р. та 28.07.2016 року був зменшеним до 22 680,00 грн. та до 20 561,16 грн., а 05.01.2017 р. - був визначений у розмірі 0,00 грн., що підтверджується даними довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти.

Відповідно до частин першої, другої ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем, АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як доказ укладення договору з відповідачем банк надав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Правовим висновком Великої Палати Верховного Суду (постанова Палати від 03.07.2019, справа №342/180/17, провадження № 14-131цс19) визначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Анкета-заява позичальника від 09.04.2010 не містить даних щодо домовленості сторін договору про сплату конкретних відсотків за користування кредитними коштами, сплати пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту.

Також, матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору, більш того зазначені документи не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 09.04.2010 шляхом підписання анкети-заяви.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до наведеного, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 93 778,02 грн. нарахованої пені за прострочене зобов`язання та 2 329,50 грн. заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.

Беручи до уваги вищевказаний правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, слід дійди до висновку про те, що відповідач фактично отримав та використовував кошти, надані банком на кредитну картку, але не повернув їх, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача фактично отриманої суми кредитних коштів, яка, як вважає позивач, на час розгляду справи не повернута відповідачем.

Однак, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09.04.2010 р., укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 27 лютого 2019 року, позивач обраховує заборгованість ОСОБА_1 за тілом кредиту як 0,00 грн. а за простроченим тілом кредиту у розмірі 24239,43 грн.

Як видно із наданої позивачем Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої ОСОБА_1 , кредитний ліміт на картці згідно умов Договору б/н від 09.04.2010 року змінювався (збільшувався та зменшувався).

Так, після укладення договору, кредитний ліміт позивачу банком був визначений у розмірі 12 000,00 грн., який в подальшому (11.08.2013 р., 17.08.2013 р., 08.09.2013 р. та 11.09.2013 р.) збільшувався з 12 тис. грн.. до 14 400,00 грн., до 15 000,00 грн. та до 25 000,00 грн., і в подальшому, а саме: 27.05.2016 р. та 28.07.2016 року був зменшеним до 22 680,00 грн. та до 20561,16 грн., а 05.01.2017 р. - визначений кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви було надано Виписку за Договором б/н станом на 01.03.2020 року, з якої вбачається факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами в розмірі кредитного ліміту, а саме відповідач здійснював зняття готівки в банкоматі, поповнював готівкою свою картку, здійснював переказ коштів між рахункам, оплату товарів і послуг та інші розрахунки.

Як встановлено судом із Виписки за договором № б/н, укладеним з ОСОБА_1 09.04.2010 р., банк після проведення операцій, пов`язаних з автоматичним списанням відсотків за використання кредитного ліміту, комісій, додає розмір вказаних коштів до розміру основного зобов`язання.

Тіло кредиту - це та сума на яку оформляється кредитний договір та є розміром основного зобов`язання, на який нараховується розмір відсотків за їх використання та у випадку порушення строків та розміру його виконання, відповідно неустойка, а також інші санкції встановлені договором.

У розмір тіла кредиту не можуть входити відсотки по кредиту, комісійні, пеня і штрафи через прострочення.

Приймаючи до уваги викладене, а також те, що розмір кредитного ліміту по кредитній картці виданій ОСОБА_1 становив 12000,00 грн., тому вказана сума і є тілом кредиту.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.04.2010 року, укладеного між позивачем та відповідачем, станом на 31.05.2015 року, відповідач сплатив позивачеві грошові кошти у загальному розмірі 47 773,98 грн. та подальше погашення кредиту здійснювалося відповідачем і в подальшому, при тому, що як вбачається із доданої виписки по Договору б/н від 09.04.2010 року, позивачем здійснювалося списання коштів з рахунку відповідача за використання кредитного ліміту.

Суд зазначає, що кредитним договором сплата відсотків не передбачена.

Тому зарахування позивачем частини сплачених відповідачем коштів на погашення відсотків, сплата яких не передбачена договором, а також збільшення заборгованості за тілом кредиту за рахунок списання відсотків за користування кредитом суперечить його умовам.

Враховуючи, що відповідачем було сплачено позивачу суму, що перевищує розмір одержаного ним кредиту, відповідно, на час розгляду справи заборгованість відповідача за кредитом відсутня, а вказаний позивачем розмір заборгованості не відповідає обставинам справи.

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність в задоволенні позову відмовити.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 09.04.2010 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Новоодеського районного суду

Миколаївської області В.О. Баранкевич