Ухвала

15 березня 2021 року

місто Київ

справа № 937/3000/20

провадження № 61-2925ск21

Верховний Суд у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. дослідив касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 19 лютого 2021 року звернулася із застосуванням засобів поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційну скаргу подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

За правилами частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

І. Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

Суд виходить з того, що підстави пропуску строків можуть бути визнані поважними, зокрема, у тому випадку, якщо таке недотримання строків касаційного оскарження зумовлене діями (бездіяльністю) суду апеляційної інстанції, а так само наявністю інших об`єктивних перешкод, що безумовно перешкоджали скаржникові своєчасному зверненню з такою скаргою.

Зі змісту рішення суду апеляційної інстанції випливає, що це рішення ухвалено 13 січня 2021 року, повний текст складено 15 січня 2021 року, касаційна скарга на таке рішення подана 19 лютого 2021 року, а отже, із пропуском процесуального строку, встановленого частиною першою статті 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на подання касаційної скарги, оскільки копію рішення суду апеляційної інстанції заявником отримано 25 січня 2021 року, що на думку ОСОБА_1 підтверджується копією конверту та трекінгом відправлень Укрпошти.

Верховний Суд, ознайомившись із поданими до касаційної скарги документами на підтвердження підстав пропуску заявником строку на звернення до суду касаційної скарги, встановив, що копія конверту, направленого на адресу ОСОБА_1 містить відбиток штампу поштового відділення Укрпошти з зазначенням дати «23.11.2020», відповідно до трек-номеру цього конверту 093 зазначене відправлення прийнято поштовим відділенням 23 листопада 2020 року та вручено адресату 25 листопада 2020 року.

Отже, зазначене дає підстави для висновку, що до касаційної скарги не додано докази на підтвердження отримання заявником копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції зазначеного нею дня.

За наведених обставин заявнику необхідно подати письмові докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на звернення до Верховного Суду, а саме докази про дату отримання копії оскаржуваного рішення.

ІІ. Підставами касаційного оскарження наведених судових рішень заявник визначила те, що:

- (1) судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 вересня 2014 року у справі № 6-10280св14;

- (2) судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 0426/14068/2012 (провадження

№ 6-162цс13), від 13 червня 2016 року у справі № 570/3056/15-ц (провадження № 6-643цс16) щодо набрання чинності договором оренди земельної ділянки.

Верховний Суд визнає наведений заявником перший довід неналежною підставою касаційного оскарження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно із підпунктом 7 пункту 1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об`єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Відповідно до частини другої статті 392 ЦПК України, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суди першої, апеляційної та касаційної інстанцій враховують висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та Верховного Суду України.

Чинними правилами процесуального права не передбачено обов`язку застосування судами різних інстанцій правових позицій, викладених в постановах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, так само як і не було передбачено попереднім процесуальним законодавством права названого суду касаційної інстанції формулювати у власних судових рішеннях такі обов`язкові правові позиції.

Відповідно, заявнику необхідно подати виправлену касаційну скаргу, в якій уточнити обґрунтовані підстави подання касаційної скарги, відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, викладені в постановах Верховного Суду та/або Верховного Суду України, які не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, а саме щодо чинності договору оренди землі за умови припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, з яким укладено такий правочин.

За правилами частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Суд роз`яснює, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (частина третя статті 185 ЦПК України).

Керуючись статтями 185, 388, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 жовтня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 13 січня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , Виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними та скасування державної реєстрації, залишити без руху.

Надати для усунення зазначених недоліків строк тривалістю в десять дніввід моменту отримання копії цієї ухвали суду.

У разі невиконання у встановлений строк цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний