Ухвала

12 березня 2021 року

м. Київ

справа № 463/1270/19

провадження № 61-2943ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2017 року присуджено до стягнення з ОСОБА_3 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_4 аліментів у розмірі 1500,00 грн, щомісячно, починаючи з 16 лютого 2017 року і до закінчення дитиною навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку. Оскільки платник аліментів проживає та працює в Італії і з часу ухвалення судового рішення його дохід значно виріс, а витрати на утримання повнолітньої дочки стали більшими, просила збільшити розмір присуджених рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 квітня 2017 року аліментів з 1500,00 грн на 312,5 євро або 8 462,50 грн, щомісячно, до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцятитрирічного віку.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 05 січня 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У лютому 2021року ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 січня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

За правилом пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з предмета позову, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

Доводів, які б свідчили про необхідність відкриття касаційного провадження в малозначній справі заявником не наведено.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судового рішення у цій справі у касаційному порядку.

Верховний Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" у праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та зумовлено особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржувані заявником рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року та постанова Львівського апеляційного суду від 05 січня 2021 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Разом з тим, не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 05 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Судді: Ю. В. Черняк

І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець