РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/126/21

Справа № 510/1927/19

03.03.2021 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарях Міхайліченко В.О., Пройка С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну частку (пай) розміром 2,55 умовних кадастрових га в КСП «Прикордонник», яка розташована на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, що підтверджується сертифікатом серії ОД № 055114 виданим на підставі рішення Ренійської районної державної адміністрації Ренійського району Одеської області № 129 від 01 березня 1996 року.

За час життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснювалось за законом.

Спадкоємцями першої черги спадкового майна померлого ОСОБА_3 є його доньки сторони по справі. Однак так як в їх актових записах про народження відомості про батька були записані зі слів матері, то оформити спадщину вони не змогли.

Окрім сторін по справі спадкоємцем першої черги спадкового майна померлого ОСОБА_3 також була ОСОБА_4 мати сторін по справі, з якою ОСОБА_3 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За час життя ОСОБА_3 та до його смерті, ОСОБА_4 постійно перебувала на його утриманні, так як була похилого віку, важко хворіла і не отримувала жодного доходу окрім пенсії. Натомість ОСОБА_3 отримував пенсію у значно більшому розмірі, що в сукупності з його приватним господарством дозволяло утримувати себе та ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як особа яка постійно перебувала на його утриманні, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Враховуючи викладене, належне ОСОБА_3 спадкове майно у вигляді права власності на земельну частку (пай) розміром 2,55 в умовних кадастрових га в КСП «Прикордонник», яка розташована на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, згідно сертифікату серії ОД № 0554114 виданим на підставі рішення Ренійської районної державної адміністрації № 129 від 01 березня 1996 року, після його смерті перейшло до ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на зазначену вище земельну частку (пай).

За час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги спадкового майна померлої ОСОБА_4 є її доньки сторони по справі.

У встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, нотаріусом був наданий перелік документів, які необхідні для отримання свідоцтва про право на спадщину. Одним із документів, які необхідно було надати, був оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) та документи які підтверджували перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_3 .

Надати документи підтверджуючі факт перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_3 , позивач не змогла у зв`язку із відсутністю документального оформлення утримання. Також неможливо надати нотаріусу оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), так як він був втрачений позивачем.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 07 жовтня 2015 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

На підставі вищенаведеного, представник позивача звернувся із позовом до суду про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не відомі, до суду від представника позивача адвоката Златі Д.С. надійшла заява відповідно до якої він просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову в якій вона також просила розглянути справу за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько сторін ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на земельну частку (пай) розміром 2,55 в умовних кадастрових га в КСП «Прикордонник», яка розташована на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, що підтверджується сертифікатом серії ОД № 0554114 виданим на підставі рішення Ренійської районної державної адміністрації № 129 від 01 березня 1996 року.

За час життя ОСОБА_3 заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснювалось за законом.

Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, зазначені правовідносини регулюються вимогами чинного на той час ЦК Української РСР.

Спадкоємцями першої черги спадкового майна померлого ОСОБА_3 є його доньки сторони по справі. Однак так як в їх актових записах про народження відомості про батька були записані зі слів матері, то оформити спадщину вони не змогли.

Окрім сторін по справі спадкоємцем першої черги спадкового майна померлого ОСОБА_3 також була ОСОБА_4 мати сторін по справі, з якою померлий проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

За час життя ОСОБА_3 та до його смерті, ОСОБА_4 постійно перебувала на його утриманні, так як була похилого віку, важко хворіла і не отримувала жодного доходу окрім пенсії.

Після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 як особа яка постійно перебувала на його утриманні, фактично вступила в управління та володіння спадковим майном.

Пунктом 8 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам дано роз`яснення, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до листа Верховного суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», виникнення особистих і майнових прав громадян, їх зміну і припинення закон завжди пов`язує з настанням чи зміною певних обставин, тобто з юридичними фактами. У більшості випадків вони підтверджуються різними свідоцтвами, довідками та іншими документами, що видаються громадянам в адміністративному порядку. Проте не завжди заінтересована особа має можливість довести документально, що той чи інший факт мав місце. Тому в певних випадках допускається судовий порядок встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами.

В матеріалах справи наявні свідчення викладені ОСОБА_2 , згідно яких встановлено, що на час смерті ОСОБА_3 з ним мешкала ОСОБА_4 яка знаходилась на його утриманні.

З наданих позивачем та її представником доказів вбачається, що доводи відносно встановлення юридичного факту є законними та обґрунтованими, оскільки судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 перебувала на утриманні ОСОБА_3 , а отже мають бути задоволені.

Враховуючи викладене, належне ОСОБА_3 спадкове майно у вигляді права власності на земельну частку (пай) розміром 2,55 в умовних кадастрових га в КСП «Прикордонник», яка розташована на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, згідно сертифікату серії ОД № 0554114 виданим на підставі рішення Ренійської районної державної адміністрації № 129 від 01 березня 1996 року, після його смерті перейшло до ОСОБА_4 з наступних підстав.

Згідно ст. 524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно із ст. 531 ЦК Української РСР, До числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його

смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У встановлений законом строк ОСОБА_4 не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак фактично вступила у володіння спадковим майном, від спадщини не відмовлялась, а отже вважається такою що прийняла спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після її смерті відкрилась спадщина у вигляді права власності на зазначену вище земельну частку (пай).

За час життя ОСОБА_4 заповідального розпорядження не залишила, тому спадкоємство здійснюється за законом.

Спадкоємцями першої черги спадкового майна померлої ОСОБА_4 є її доньки сторони по справі.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 26 вересня 2016 року, справа № 510/1363/16-ц, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано за нею право власності в порядку спадкування за законом, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_4 . Судом були встановлені обставини, які свідчать про подання ОСОБА_1 нотаріусу заяви про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Рішення набрало законної сили та оскаржувано не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто у встановлений законом строк позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак нотаріусом був наданий перелік документів, які необхідні для отримання свідоцтва про право на спадщину. Одним із документів, які необхідно було надати, був оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) та документи які підтверджували перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_3 .

Надати документи підтверджуючі факт перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_3 , позивач не змогла у зв`язку із відсутністю документального оформлення утримання. Також неможливо було надати нотаріусу оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), так як він був втрачений позивачем.

Частиною 1 ст. 1269 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця отримати майно після смерті спадкодавця. Тобто позивач прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, оскільки її воля, як спадкоємця за законом, була виражена у її діях щодо подачі відповідної заяви до нотаріуса.

Відповідач до нотаріальної контори не зверталась, не заперечує проти прийняття спадщини яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 за позивачем.

Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, позивач звернулась до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 07 жовтня 2015 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують: право власності та видавалися на ім`я померлого ОСОБА_3 ; документи, що підтверджують факт перебування ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_3 , та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даному випадку визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а надані суду документи у повному обсязі підтверджують обґрунтованість та законність позовних вимог, а тому позов має бути задоволено.

Позивачем у позові та під час розгляду справи не заявлялись вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладення цих витрат на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 58, 76, 81, 82, 89, 133, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_4 , 1927 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала на утриманні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) право власності на земельну частку (пай) розміром 2,55 в умовних кадастрових га в КСП «Прикордонник», яка розташована на території с. Орлівка Ренійського району Одеської області, відповідно до сертифікату серії ОД № 0554114 виданим на підставі рішення Ренійської районної державної адміністрації № 129 від 01 березня 1996 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова