Справа № 477/1427/20
Провадження № 2/477/97/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

09 березня 2021 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої у справі судді Полішко В.В., з секретарем Заїченко О.Є.,

з участю: представника позивача Юхименка С.Ю.,

представника відповідача Павленка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

11 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» завдану шкоду в порядку регресу у сумі 28244,55 грн., а також судовий збір у сумі 2102,00 грн. та витрати на правову допомогу адвоката у сумі 5000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 18 січня 2020 року на автодорозі М-05 сполучення Київ-Одеса на 237 км. + 905 м. сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів: «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_1 , з «TRAILOR» (напівпричіп), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зчеплений з сідельним тягачем «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з однієї сторони та двох транспортних засобів: «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_2 ; «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок ДТП власникам транспортних засобів: «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , згідно з ремонтною калькуляцією № 0662/20 А від 27 січня 2020 року була завдана матеріальна шкода, розмір якої складає 45 124,56 грн.; за автомобіль «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 , згідно з ремонтною калькуляцією № 0607/20 А від 25 січня 2020 року складає 49 677,40 грн.

Цивільно-правова відповідальність власника «TRAILOR», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного у формі полісу № АО/2051939 від 18 вересня 2019 року у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

25 лютого 2020 року на підставі заяв про страхове відшкодування позивач здійснив виплати страхового відшкодування в загальному розмірі на 28 244,55 грн. 55 коп., з яких 11 033,17 грн. - за пошкоджений автомобіль «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_5 ; 17 211,38 грн. - за пошкоджений автомобіль «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , з урахуванням фізичного зносу та розміру безумовної франшизи, в межах страхової суми (ліміту відповідальності) визначеного п. 4 Полісу.

Постановою Ульяновського районного суду Кіровоградської області у справі № 02/76/20 провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення вказаної ДТП закрито, оскільки минув строк притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас, відповідно до інформації від Національної поліції України, розміщеної в Централізованій базі даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі - ЦБД МТСБУ) - ДТП сталася внаслідок порушення вимог ПДР України ОСОБА_1 , а саме внаслідок незабезпечення ним належного технічного стану напівпричепа «TRAILOR», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під часу руху якого відбувся розрив шини, який завдав механічних ушкоджень іншим учасникам ДТП.

Тому вважає, що виникло право регресу до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме 28 244,55 грн. 55 коп.

26 травня 2020 року позивач звернувся до ОСОБА_1 з претензійним листом, у якому виклав вимогу про добровільну сплату виплаченої Позивачем суми страхового відшкодування в порядку регресу. В свою чергу, відповідач з вимогами не погодився та на сьогодні страхове відшкодування не виплатив в добровільному порядку, в зв`язку з чим позивач змушений звернувся до суду з цим позовом.

Відповідачем у встановлений законом строк направлений відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Вказав, що оскільки цивільно-права відповідальність власника «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_6 , була застрахована на підставі договору укладеного у формі полісу №АО/2051939 від 18 вересня 2019 року в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», 25 лютого 2020 року на підставі заяв про страхове відшкодування позивач здійснив виплати страхового відшкодування на загальну суму 28244,55 грн., з яких 11033,17 грн. за пошкоджений автомобіль «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та 17 211,38 грн. за пошкоджений автомобіль «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , з урахуванням фізичного зносу та розміру безумовної франшизі, в межах страхової суми (ліміт відповідальності) визначеного пунктом 4 Полісу.

Факт настання страхового випадку ніким не оспорювався, він зафіксований правоохоронними органами, жодна особа, винна в ДТП не притягнута до адміністративної відповідальності. Крім цього, страхова компанія визнала страховий випадок, узгодила з потерпілими розмір страхового відшкодування та сплатила його.

Також зазначив, що напівпричеп «TRAILOR», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходився в технічно справному стані та відповідав вимогам Правил дорожнього руху, а шини використовувалися з дотриманням Правил технічної експлуатації коліс та пневматичних шин колісних транспортних засобів категорій L, M, N, О та спеціальних машин, виконаних на їх шасі, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 26 липня 2013 року №549, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2013 року №1452/23984.

В день ДТП відповідач у відповідності до вимог ПДР перед виїздом перевірив технічний стан автомобіля, який до місця ДТП подолав понад 50 км. без будь-яких технічних несправностей. Припускає, що ДТП могла статися внаслідок недоліків покриття автодороги, стан якої ніде не був зафіксовано.

Щодо заявленого розміру позовних вимог зазначив, що розмір позовних вимог, заявлених у позові, представник позивача підтверджує лише документами, серед яких немає ні висновку судової автотоварознавчої експертизи, ні звіту про оцінку збитку спеціаліста- автотоварознавця, та вони не є результатом оцінки в розумінні статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» (проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом) та не відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за №1074/8395 (відсутній розрахунок ринкової вартості автомобіля, відсутній розрахунок коефіцієнту фізичного зносу автомобіля).

Крім того, відповідач не був запрошений на огляди пошкоджених автомобілів потерпілих, та в актах огляду долучених до позову відсутні підписи відповідача. Акти огляду автомобілів потерпілих та фото таблиці до них складені зацікавленими особами, при цьому в самих актах в графі «під час огляду зроблено фототаблиці пошкодженого ТЗ» відсутні будь-які помітки. Вказане свідчить про неможливість сприйняття фото таблиць до актів як доказу заявлених вимог. Таким чином представником позивача не подано до суду належних та допустимих доказів, що підтверджують розмір позовних вимог.

Щодо підстав для регресної вимоги, вказав на те, що в постанові суду у справі №402/76/16-й від 20 травня 2020 року не визнано винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ДТП. У вказаній постанові та матеріалах адміністративної справи відсутні докази того, що ДТП є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу, яким керував відповідач вимогам п.п.31.3, 31.4. Правил дорожнього руху України або докази того, що керований ним транспортний засіб не відповідає конкретним технічним вимогам, що передбачені Правилами дорожнього руху або стандартам, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, правилам технічної експлуатації, інструкціям підприємств-виробників та іншій нормативно-технічній документації, і що саме це призвело до настання ДТП. Щодо відповідача ОСОБА_1 не складалось протоколу за порушення вимог п.31.4. ІІДР заборона експлуатації транспортних засобів, згідно з законодавством за наявності технічних несправностей і відповідності вимогам. Відповідача не притягався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 121 КУпАП.

В копії довідки №568301 про дорожньо-транспортну пригоду зазначено, що транспортний засіб «TRAILOR», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ,мав технічні несправності, а саме: розрив, знос протектора шин. Однак, зазначена довідка не є висновком чи актом експерта або спеціаліста, а є відомостями про дорожньо-транспортну пригоду, які містяться в електронній базі AІПС ДПІ та які вносяться на підставі матеріалів ДТП. Про те внаслідок чого стався розрив шини і чого саме у довідці №568301 не вказано.

Жодного доказу, яким би було встановлено те, що ДТП сталася безпосередньо внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу відповідача існуючим вимогам ПДР не вказано. Припускає, що розрив шини стався через погане дорожнє покриття.

В направленій позивачем до суду відповіді на відзив, останній наполягав на тому, що саме з вини відповідача сталася ДТП, оскільки він виїхав на технічно несправному транспортному засобі, до того ж ОСОБА_1 визнав, що ДТП сталася виключно через те, що на його транспортному засобі відбувся розрив шин. Останній ані в письмових поясненнях, ані в протоколі про адміністративне правопорушення не висловив своїх зауважень до дорожнього покриття, яке на його думку могло стати причиною розриву шини. У разі наявності зауважень співробітники поліції мали скласти протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 140 КУпАП та вжити всі необхідні заходи задля притягнення посадової особи організації, яка є відповідальною за утримання дороги в належному стані. Проте такого доказу відповідачем не надано.

Звернув увагу, що зважаючи на те, що напівпричіп «TRAILOR», державний реєстраційний мер НОМЕР_7 , не здатний здійснювати за своєю конструкцією самостійного руху без участі тягача та його водія як особи, цивільно-правова відповідальність якої може настати внаслідок завдання шкоди майну третіх осіб, тому позивачем як страховиком було здійснено плати страхових відшкодувань потерпілим особам саме за полісом № АО/2051939.

Представник позивача в судовому засіданні, проведеному 04 лютого 2021 року в режимі відео конференції, заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив про вищевикладене, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. В судовому засіданні був присутній його представник адвокат Павленко Вадим Миколайович, який просив відмовити у задоволені позовних вимог з підстав вказаних у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні проголошено вступну та частину рішення суду.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові докази, розглядаючи справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлено, наступне.

За правилами статей 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Статтею 900 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника).

Згідно з положеннями статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що транспортний засіб «TRAILOR», державний реєстраційний номер НОМЕР_8 , страхувальником якого є ОСОБА_4 , застраховано в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до Поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2051940 від 18 вересня 2019 року, в якому зазначена страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100000,00 грн. (а.с.29).

Цивільно-правова відповідальність власника «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована на підставі договору укладеного у формі полісу №АО/2051939 від 18 вересня 2019 року в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2020 року на автодорозі М-05 сполучення Київ-Одеса на 237 км. + 905 м. сталася ДТП за участю транспортних засобів: «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_1 , з «TRAILOR» (напівпричіп), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , зчеплений з сідельним тягачем «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з однієї сторони та транспортних засобів: «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , на момент ДТП транспортний засіб перебував під керуванням ОСОБА_2 ; «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортні засоби були пошкоджені, в тому числі «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Щодо ОСОБА_1 на місці ДТП був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 КУпАП, за порушення п. 2.3 б ПДР України (а.с. 31).

Водночас 20 травня 2020 року суддею Ульянівського районного суду Кіровоградської області Бондаренко А.А. винесено постанову, якою провадження щодо ОСОБА_1 закрито в зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладання адміністративного стягнення, передбаченого статтею 38 КУпАП (а.с. 30).

Власники пошкоджених автомобілів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 20 січня 2020 року з метою отримання відшкодування звернувся до позивача ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та виплату матеріальних збитків (а.с.16-17, 18-19), а також відповідач ОСОБА_1 (а.с. 20-21).

Згідно з ремонтною калькуляцією №0662/20_А від 27 січня 2020 року вартість матеріальних збитків, завданих в результаті пошкодження автомобіля «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 45124,56 грн. (а.с. 65-68), автомобіля «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , 49677,40 грн. ремонтна калькуляція від 25 січня 2020 року №0607/20_А (а.с. 64, 69-70).

На момент ДТП власником автомобіля «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , був ОСОБА_6 .

18 січня 2020 року між ФОП « ОСОБА_7 » та ОСОБА_6 був укладений договір комісії №6688/20/008648, відповідно до якого ФОП « ОСОБА_7 » взяв на себе обов`язок за плату здійснити відчуження автомобіля «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_9 (а.с. 117-118).

Цього ж дня, між ОСОБА_2 та ФОП « ОСОБА_7 », який діяв на підставі договору комісії №6688/20/008648 від 18 січня 2020 року укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 (а.с. 119-120).

На момент здійснення виплати страхового відшкодування на користь нового власника автомобіля «Alfa Romeo», VIN-код НОМЕР_9 , ОСОБА_2 була здійснена перереєстрація транспортного засобу « НОМЕР_10 » (а.с. 123-124).

Страховим актом №ОЦ/044/0020/0053 від 04 лютого 2020 року підтверджена сума страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, яка складає 17211,38. (а.с.12).

Відповідно до платіжного доручення №9973 від 25 лютого 2020 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплачено ОСОБА_5 страхове відшкодування згідно з договором №АО2051939 від 18 вересня 2019 року у розмірі 17211,38 грн. (а.с.13).

Крім цього, підтверджена сума страхового відшкодування власнику транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, страховим актом № ОЦ/044/000/20/0083, яка складає 11033,17 грн. (а.с.14).

Відповідно до платіжного доручення №10011 від 26 лютого 2020 року ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» сплачено ОСОБА_2 страхове відшкодування згідно з договором №АО2051939 від 18 вересня 2019 року у розмірі 11033,17 грн. (а.с.15).

26 травня 2020 року позивач звернувся з претензією на суму 28244,55 грн. до відповідача (а.с.10).

ОСОБА_1 в свою чергу на адресу позивача направлена відповідь на претензію, в якій вказав, що вимога не підлягає задоволенню та є неправомірною, відмовився від виплати страхового відшкодування (а.с. 8-9).

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підпунктом «г» пункту 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

На підставі частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, зазначена постанова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою є обов`язковою. Тобто, має преюдиційне значення щодо події та вчинення дій певною особою.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 81 ЦПК України також визначає, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проаналізувавши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 18 січня 2020 року мала місце ДТП, внаслідок якої автомобілі «Alfa Romeo», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ; «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , отримали механічні пошкодження. Після чого, власникам вказаних транспортних засобів позивачем було виплачене страхове відшкодування на підставі страхових актів №ОЦ/044/000/200053 та №ОЦ/044/000/20/0083.

Тобто, настав страховий випадок та було виплачено страхову виплату.

Після чого, позивач, вважаючи, що ДТП сталася з вини відповідача, звернувся до нього з регресною вимогою про повернення сплачених коштів..

Разом з тим з наведених вище норм вбачається, що право зворотної вимоги (регресу) у страховика настає до винної особи.

Водночас, матеріали справи не містять доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. У постанові суду за результатом розгляду протоколу, складеного щодо відповідача, вина останнього не встановлена. ОСОБА_1 не був визнаний винуватцем ДТП.

Інші матеріали справи також не підтверджують винуватість відповідача.

Твердження представника позивача, що відповідач перед виїздом не перевірив технічний стан транспортного засобу «DAF», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з «TRAILOR» (напівпричіп), державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , тобто керував технічно несправним транспортним засобом, суд вважає хибними, оскільки причина по якій розірвалося колесо не була встановлена. Огляд автомобіля та причепу спеціалістами автотехніками або експертами не проводився, експертиза технічного стану вказаного автомобіля чи шини не проводилася, не досліджувалася залишкова глибина протектору шин.

Суд вважає, що висновок представника позивача щодо винуватості відповідача у ДТП ґрунтується на припущеннях, позивачем не надані належні та допустимі докази, як це передбачено статтею 81 ЦПК України.

Опосередковано підтверджує технічну справність транспортного засобу те, що відповідач майже годину керував транспортним засобом та від`їхав на значну відстань від початку маршруту.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

Оскільки у задоволенні позову відмолено у повному обсязі, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України, не підлягають відшкодуванню витрати, понесені позивачем при зверненні із цим позовом до суду. Разом з тим з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім на професійну правничу допомогу у сумі 4540,00 грн. Суд критично сприймає твердження представника позивача щодо недоведеності понесених витрат, оскільки послуги, зазначені в акті надання послуг (виконаних робіт) були фактично надані, а саме до суду був поданий відзив, представник відповідача адвокат Павленко В.М. безпосередньо брав участь у судових засіданнях. Сплачена сума за надану правову допомогу не є завищеною. Щодо несвоєчасності, на думку представника позивача, подання заяви про відшкодування судових витрат, то вказана заява подана до закінчення судового засідання.

Керуючись статями 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування у сумі 28 244,55 грн. та судових витрат, а саме судового збору у сумі 2102,00 грн. та витрат на правову допомогу у сумі 5000 грн. відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі у сумі 4540 (чотири тисячі п`ятсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Повне найменування сторін:

позивач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», адреса: вул. Кирилівська, 40, м. Київ, 04080;

відповідач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складений та підписаний 15 березня 2021 року.

Суддя В.В. Полішко