Номер провадження: 22-ц/813/6136/21
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2021 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

заявник старший державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) ПоповаАнгеліна Сергіївна,

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року у складі судді Петренка В.С.,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 старший державний виконавець Другого Київського відділу ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Попова А.С. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (без вилучення паспортного документу) до виконання ним своїх зобов`язань згідно виконавчого листа №520/18619/18, виданого 09.09.2019 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 539 712,3 гривень.

Вимоги подання обґрунтовано тим, що на примусовому виконанні у Другому Київському відділі ДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/18619/18, виданого Київським районним судом м. Одеси 09.09.2019 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 539 712,3 грн. Боржником у добровільному порядку рішення суду не виконано у зв`язку з чим старший державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Попова А.С. була вимушена звернутися до суду з вказаним поданням.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року подання задоволено. Тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України (без вилучення паспортного документу) до виконання ним своїх зобов`язань згідно виконавчого листа №520/18619/18, виданого 09.09.2019 Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 539 712,3 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою та просить ухвалу суду скасувати, відмовити в задоволені подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що матеріали справи не містять доказів умислу на ухилення від виконання рішення, суд обмежився лише поданням державного виконавця. Вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов`язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні, а у даній справі сторони не були присутні у суді. Сама по собі наявність невиконання зобов`язання не є безумовною підставою для встановлення обмеження у праві, оскільки доведенню підлягає факт ухилення боржника від виконання судового рішення у розумінні ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. З матеріалів справи не вбачається ухилення від виконання, а навпаки, не передання судом першої інстанції справи до апеляційного суду для належного розгляду так як наслідок незаконне залишення без змін судового рішення без його належного розгляду в апеляційному суді, при наявності в матеріалах справи апеляційної скарги на заочне рішення суду. Задовольняючи подання державного виконавця ВДВС про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзді за межі України, суд належним чином не встановив факт ухилення від виконання зобов`язання, суд виходив лише з формальних підстав. Акт державного виконавця ВДВС про вихід за адресою прописки боржника, і залишення виклику до ВДВС також не є беззаперечним доказом на підтвердження факту ухилення боржника від виконання рішення суду.

14.12.2021 від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Державний виконавець в судове засідання 14.12.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без участі сторін, які не з`явилися в судове засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, представника стягувача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам оскаржувана ухвала відповідає в повній мірі.

Матеріали справи свідчать, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2019 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 18 000 дол. США, що станом на 30.10.2018 складало еквівалент 507 600 грн., три відсотки річних за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 32 112,30 грн.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2019, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.06.2020, заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.05.2019 повернуто заявнику.

09.09.2019 Київським районним судом м. Одеси на виконання вказаного заочного рішення суду видано виконавчий лист №520/18619/18.

Постановою державного виконавця Другого Київського відділу ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 17.09.2019 відкрито виконавче провадження №60071363 за виконавчим листом №520/18619/18 від 09.09.2019 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 539 712,3 грн. та направлено постанову боржнику за адресою, вказаною у виконавчому документі.

Як свідчать матеріали виконавчого провадження боржник на обліку як пенсіонер чи фізична особа - підприємець не перебуває, відкритих рахунків у банках та фінансових установах немає, останнє місце роботи не відоме. Транспортні засоби за боржником не зареєстровані.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, за боржником майно не зареєстроване.

З акту державного виконавця від 25.10.2019 вбачається, що останнім здійснено вихід за адресою боржника, що вказана у виконавчому документі, та зі слів матері боржника ОСОБА_3 встановлено, що боржник за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає, фактичне місце проживання невідоме.

27.07.2020 державним виконавцем здійснено виклик боржника, копію направлено на адресу боржника, яка вказана у виконавчому провадженні та є місцем реєстрації останнього.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

В листі Верховного Суду України «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01.02.2013 викладено правову позицію стосовно того, що на момент звернення до суду з таким поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження, а поняття «ухилення від виконання зобов`язань», варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії чи бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок повністю або частково у нього є реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Матеріали справи свідчать, що боржнику відомо про наявність заочного рішення про стягнення з нього заборгованості та про виконавче провадження, так як останній звертався до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення, яка ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.08.2019, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 16.06.2020, була повернута ОСОБА_2 .

Разом з тим в матеріалах справи відсутні належні докази того, що боржник, станом на час звернення державним виконавцем до суду з даним поданням, вчиняв будь-які дії щодо виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, при цьому відсутні також докази наявності об`єктивних причин, що унеможливлюють виконання боржником рішення суду повністю або частково або наявності непереборної сили, що унеможливлює виконання судового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 не надавав пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, не повідомляв про заходи, що вживаються ним з метою виконання рішення, не надав відомості про доходи та місце роботи, про майно та майнові права, про грошові кошти на рахунках у банках та фінансових установах, не подав декларацію про свої доходи та майно, зокрема про майно, яким він володіє, спільно з іншими особами, тобто не вчинив жодних дій, направлених на забезпечення виконання судового рішення.

В свою чергу, дослідивши матеріали справи, апеляційним судом встановлено, що державним виконавцем вчинено всіх передбачених законом дій для виявлення майна боржника та виконання судового рішення.

На підставі викладеного, висновок про те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, оскільки бездіяльність останнього полягає в умисному, свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків по сплаті боргу, розмір якого становить 539 712,30 грн, відповідає фактичним обставинам справи.

З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є законним та обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 10.01.2022.

Головуючий:

Судді: