29.12.2021 р. смт. Веселе
Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно,
Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку «А-1», стіни дерев`яні облицьовані в 1/2 цегли, загальною площею - 120,7 м.2; у т.ч житлова - 51,6 м.2; сараю літ. «Б»; вбиральні літ. «В»; погребу літ. «Г»; погребу літ. «Д»; сараю літ. «Е»; вбиральні літ. «Ж»; водогіну літ. «К»; водогіну літ. «К1»; огорожі № 1, 2, 3.
Судові витрати у справі залишити за позивачем.
Позивачка звернулася в суд із заявою, у якій просить розглянути справу без її участі, на задоволенні позову наполягає.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. 223 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає,що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.
Відповідно до ч.ч.3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч.ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).
Суд встановив, що 12.11.1999 р. вона та відповідач уклали договір купівлі-продажу № 438.
Відповідно до вищенаведеного договору гр. ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 купила 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 . Житловий будинок, визначений в плані літ А-1, дерев`яний обк. 1/2 цегли, має 51,6 кв.м. жилої площі. При ньому є сарай - Б, уборна - В, підвал - Г, водогін - №, забор - №. Продаж вчинено за 5 640,00 грн.
Даний договір купівлі-продажу було укладено та зареєстровано на біржі нерухомості «Власність» № 438.
На виконання вимог ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР, 06.12.1998 р. договір було зареєстровано в бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 2797, відповідні відомості про нового власника були внесені в технічний паспорт на будинок.
Суд встановив, що позивачка виконала всі умови договору-купівлі продажу, вона прийняла у своє володіння 1/2 житлового будинку у бюро технічної інвентаризації.
З моменту купівлі-продажу зазначеної квартири, а саме: з 12.11.1999 р. по теперішній час позивачка постійно утримує свою частку будинку, сплачує комунальні послуги.
Державним нотаріусом Дзябко М.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.02.2021 р. та їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки договір купівлі продажу 1/2 частки будинку посвідчений товарною біржею «Власність», зареєстрований в журналі реєстрації № 438.
При здійсненні договору купівлі продажу було порушено норму статті 227 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка чітко передбачала, що якщо хоча б однією з сторін є фізична особа договір купівлі продажу будинку (квартири) повинен бути посвідчений нотаріально та таким чином не відповідає нормі цивільного кодексу України, у зв`язку з чим неможливо вчинити правочин відчуження квартири.
На даний час він не має можливості повноцінно, як власник квартири, володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном.
Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 1 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність» чинного на час виникнення спірних правовідносин, передбачалися підстави виникнення права приватної власності, зокрема: громадянин набував право власності на майно, одержане внаслідок укладання угод, не заборонених законом.
При цьому ч. 1 ст. 13 Закону України «Про власність» квартира відносилась до об`єкта власності, ч. 4 цієї ж статті визначалось, що законодавчими актами України може бути встановлено спеціальний порядок набуття права власності громадянами на окремі види майна, а також види майна, що не може перебувати у власності громадян, а відповідно до вимог статті 49 цього ж закону щодо правомірності володіння майном передбачалось, що володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР (редакція 1963 року), право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (редакція 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.
Згідно ст. 1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій.
Згідно ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі.
Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином.
Реєстрація в бюро технічної інвентаризації за ним права власності на спірну квартиру на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на липень 1999 року не суперечила чинному законодавству. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі - продажу, міни зареєстрованих біржою.
Згідно ст. 328 ЦК України (в ред. 2003 р.) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки позивачка з продавцем дійшли згоди з усіх істотних умов щодо продажу вищевказаної 1/2частки житлового будинку про, що свідчить підпис в договорі купівлі-продажу нерухомості, яка укладена на біржі нерухомості «Власність» № 438 від 12.11.1999 р. та вона виконала умови договору купівлі-продажу квартири, оскільки сплатила за придбане майно 5640,00 грн., які продавець одержав від неї після підписання даного договору, договір купівлі-продажу нерухомості було зареєстровано у Веселівському бюро технічної інвентаризації, у передбаченому законом порядку, користується даною 1/2 часткою житлового будинку увесь цей час, договір купівлі-продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавався недійсним, то суд вважає, що позивачка набула право власності на 1/2 частку житлового будинку і володіє ним, правомірно.
Статтею 392 діючого ЦК України (в редакції 2003 р.) передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
Згідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, а також з врахуванням думки позивача, яка судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, просить залишити за нею.
На підставі ст.ст.55, 61, 124 Конституції України, ст.ст.128, 153, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.ст. 1, 15 Закону України «Про товарні біржі», ст.ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, керуючись ст. ст.1-13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 268 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та складається з житлового будинку «А-1», стіни дерев`яні облицьовані в 1/2 цегли, загальною площею - 120,7 м.2; у т.ч житлова - 51,6 м.2; сараю літ. «Б»; вбиральні літ. «В»; погребу літ. «Г»; погребу літ. «Д»; сараю літ. «Е»; вбиральні літ. «Ж»; водогіну літ. «К»; водогіну літ. «К1»; огорожі № 1, 2, 3.
Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, залишити за позивачем.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складений 31.12.2021 р.
Суддя
Веселівського районного суду
Запорізької області А.О.Нагорний