СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1703/20

пр. № 2/759/704/21

01 лютого 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м.Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.;

при секретарі Істоміній О.Г.;

за участю позивачки ОСОБА_1 ;

відповідача ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить поділити між нею та відповідачем придбане під час шлюбу майно та визнати за нею право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 28.07.2001р. Від шлюбу вони мають двох дітей - доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2019р. шлюб між ними було розірвано. За час сумісного проживання ними було придбано, крім іншого, нерухоме майно - квартира АДРЕСА_1 , Ѕ частина якої згідно свідоцтва про право власності належить їх сину, а Ѕ частина зареєстрована за відповідачем. Вартість квартири на даний час становить 1 560 800грн. Тому в порядку поділу спільного майна подружжя просить визнати за нею право власності на ј частину квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 6.03.2020р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

17.07.2020р. відповідач подав відзив, згідно якого проти позову заперечує, посилаючись на те, що спірна квартира придбана для нього та сина за його особисті кошти, які йому подарувала матір та він отримав у позику та на підставі договору фінансування будівництва житла за програмою «60 х 40», в якій його дружина участі не приймала, на квартобліку з метою отримання вказаної квартири не перебувала. Крім того, під час шлюбу ними були придбані також і транспортні засоби, які також підлягають поділу та звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому з зазначених у відзиві підстав просить визнати за ним право особистої приватної власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_1 на його користь компенсацію між Ѕ частиною вартості автомобіля «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1 та Ѕ частиною вартості автомобіля «ЗАЗ-110207», 2005 р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 в розмірі 53 040грн., залишивши автомобіль «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1 у власності позивачки, а автомобіль «ЗАЗ-110207», 2005 р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 - у його власності.

26.08.2020р. позивачка подала відзив, згідно якого проти зустрічного позову заперечує, посилаючись на те, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за спільні кошти подружжя і вона рівною мірою приймала участь у поверненні позики, отриманої для сплати вартості зазначеної квартири. Також заперечує проти визначеного відповідачем способу поділу транспортних засобів, оскільки належних доказів їх вартості він не надав і вона не надає згоду на виплату йому компенсації різниці часток, оскільки таких коштів не має. Крім того, з нею проживають їх неповнолітні діти і аліментів, які сплачує відповідач, недостатньо на їх утримання.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23.09.2020р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивачка в судовому засіданні основний позов підтримала, проти зустрічного заперечувала з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідач проти основного позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві, зустрічний позов підтримав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що основний позов підлягає задоволенню, зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2001р. (ас 13).

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6,12).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21.03.2019р. шлюб між сторонами розірвано (а.с. 14-16).

Під час шлюбу на підставі Договору про фінансування будівництва житла за програмою 60Х40, укладеного між Головним управлінням житлового забезпечення та ОСОБА_2 , сторонами була придбана квартира АДРЕСА_1 , Ѕ частина якої зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 , Ѕ частина - за сином сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 46-49);

-автомобіль «ЗАЗ», 2005р. випуску, держивний номерний знак НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_2 (а.с 50);

-автомобіль «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_1 (а.с. 96).

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка визнаються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства про право на шлюб, розірвання шлюбу та визнання його недійсним та поділ майна подружжя» вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на день розгляду справи.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 24.01.2020р., ринкова вартість ј частини квартири АДРЕСА_2 станом на час складання висновку становить 340 200грн. (а.с. 17-24).

Згідно звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу від 26.08.2020р., ринкова вартість автомобіля «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1 становить 92 641грн. (а.с. 79-101).

Сторони не заперечують проти визначеної вказаними висновками вартості майна, а також дійшли згоди, що вартість автомобіля «ЗАЗ», 2005р. випуску, держивний номерний знак НОМЕР_2 становить 22504грн. (800доларів США).

Враховуючи той факт, що автомобіль «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1 перебуває у користуванні позивачки, а автомобіль «ЗАЗ», 2005р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 знаходився у користуванні відповідача, а також виходячи з принципу рівності часток подружжя у спільному майні та статті 71 СК України, вважає можливим здійснити поділ вказаного майна в натурі, залишивши вазані транспортні засоби у користуванні сторін, у яких вони і знаходяться, зі стягненням компенсації різниці вартості їх часток.

Так, вартість автомобіля «ЗАЗ», 2005р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 сторони визначили в 22504грн., тобто Ѕ частина його вартості становить 11252грн.

Вартість автомобіля «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1 звітом про оцінку визначена в 92 641грн., тобто Ѕ частина його вартості становить 46 320,5грн.

Таким чином, з позивачки ОСОБА_1 , якій виділяється автомобіль «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1 на користь відповідача ОСОБА_2 , якому виділяється автомобіль «ЗАЗ», 2005р. випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 підлягає стягненню компенсація різниці між вартістю часток вказаних автомобілів, а саме - 35 068грн. 50коп. (46 320,50 - 11 252).

Суд не знаходить підстав для збільшення частки ОСОБА_1 у спільному майні, оскільки доказів того, що розмір аліментів, які сплачує відповідач, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей, вона не надала.

Також суд не знаходить підстав для залишення даних транспортних засобів у спільній частковій власності, оскільки вони тривалий час знаходяться у користуванні кожного із сторін окремо і спільно ними не використовуються.

Щодо поділу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд не знаходить підстав для визнання Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_2 , оскільки належних та допустимих доказів придбання вказаної частини квартири за його особисті кошти він не надав.

Так, суд не приймає до уваги письмову заяву ОСОБА_8 про те, що нею було продано майно, а кошти передані сину ОСОБА_2 для придбання квартири, оскільки у встановленому законом порядку договір про передачу або дарування йому коштів у певному розмірі та у певний період часу між ними не укладався (а.с. 62).

Також не знайшов свого підтвердження той факт, що відповідач розраховувався за позику, отриману на придбання квартири, своїми особистими коштами, оскільки джерела походження цих коштів не назначив.

Таким чином суд вважає, що спірна Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 придбана під час шлюбу сторонами та на спільні кошти подружжя, а тому є їх спільною сумісною власністю.

За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦПК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

При цьому у разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»).

Суд вважає необхідним Ѕ частину квартиру АДРЕСА_1 залишити у спільній частковій власності, виділивши в порядку поділу майна подружжя у власність позивачці та відповідачу кожному по 1/4 частині квартири, без її реального поділу, оскільки сторонами не вчинено дій, направлених на надання згоди присудження одному з подружжя грошової компенсації вартості частини квартири, і, хоча її вартість визначена, не вчинено дій по внесенню на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

На підставі викладеного ст.ст. 57, 60, 70, 71 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 206 , 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Основний позов задовольнити, зустрічний позов задовольнити частково.

Поділити спільне майно подружжя, виділивши у власність ОСОБА_1 транспортний засіб «Peugeot 206», 2006р. випуску державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 92 641грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 транспортний засіб ЗАЗ 110207 днз НОМЕР_2 вартістю 22504грн.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю вартості в частках на транспортні засоби в розмірі 35 068грн. 50коп.

В іншій частині зустрічного позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.В. Кириленко