Справа № 204/597/20
Провадження № 2/204/107/21 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 грудня 2021 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Самсонової В.В.
за участю секретаря Зайченко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, -
30 січня 2020 року позивач звернувся до відповідача з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 44 446,27 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом (кредитом) у розмірі 38 738,30 грн.; проценти та комісія за користування кредитом у розмірі 5 311,67 грн.; комісія у розмірі 112,13 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 225,74 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитором у розмірі 45,73 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 4,81 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 7,89 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між позивачем та відповідачем укладено заяву про приєднання №1455925 до Договору комплексного банківського електронного платіжного засобу (платіжної картки). Крім того, між позивачем та відповідачем було також укладено Заяву встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту). Позивачем перед відповідачем зобов`язання були виконанні у повному обсязі, а саме надано грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах встановлених договором. Однак, відповідачем належним чином не виконанні взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою.
15 квітня 2020 року до суду від відповідача надійшла заява, відповідно до якої вказує, що він не згоден з позовною заявою, тому що є військовослужбовцем, а згідно Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» банк не повинен був нараховувати проценти за кредитом. Відповідач вказує, що усі необхідні документи надав до відділення банку, а саме документ форми № 5, копію військового квитка та заяву яку писав у відділенні банку «Ощадбанк».
07 жовтня 2020 позивачем надано додаткові пояснення, відповідно до яких вказує, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Таким чином, особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014, 20.01.2015 по 22.08.2015, а починаючи з 23.08.2015 особливий період не діє. Позивач вказує, що відповідач хоч й має статус військовослужбовця, проте не надає документів, які підтверджують хоча б один із видів військової служби які передбачені у п. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». У зв`язку з чим, позивач просить не приймати до уваги доводи відповідача від 15.04.2020 до розгляду, а позовну заяву стягувача задовольнити в повному обсязі.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_2 не з`явилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги позивача підтримує і просить задовольнити їх в повному обсязі. Справу просила розглянути без участі представника позивача і зазначила, що не заперечує проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки до суду не повідомив.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню по наступним підставам.
Судом встановлено, що між позивачем та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір, шляхом підписання останнім заяви про приєднання № 1455925 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту), паспорту споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК), таблиці визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 21 вересня 2018 року.
Відповідно до п. 5.1 Заяви про приєднання сторони погодили, що ця заява при приєднання є невід`ємною частиною частиною Договору. Підписанням цієї заяви при приєднання Клієнт підтверджує, що між ним та Банком досягнута згода щодо всіх істотних умов Договору, які передбачені чинним законодавством України для такого роду договорів, в ч. договору банківського рахунку та Кредитного договору, та достовірність даних, в т.ч. персональних, вказаних в цій заяві про приєднання.
Згідно до п.6 Заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії, банк здійснив надання Кредиту відповідачеві на Картковий рахунок та встановив бажаний розмір Кредиту у сумі 40 000,00 грн. із строком кредитування 60 місяців з можливим подовженням на той самий строк.
Пунктом 1.28 розділу ХХІІ Договору (в редакції, чинній на момент укладення даного договору) визначено, що Банк має право вимагати від Клієнта дострокового повернення Кредиту, сплати процентів за користування ним, сплати комісійної винагороди за обслуговування Кредиту та інших платежів за Договором, строк сплати яких не настав, та застосувати процедуру звернення стягнення на майно Клієнта згідно із Законодавством (в т.ч. звернути стягнення на грошові кошти, що розміщені на будь-якому рахунку Клієнта), у випадку невиконання або неналежного виконання Клієнтом зобов`язань щодо вчасного повернення Кредиту (в тому числі сплати суми обов`язкового щомісячного платежу), сплати процентів за користування ним, сплати комісійної винагороди за обслуговування Кредиту та інших платежів, в тому числі, але не виключно у випадку:
1) затримання сплати Клієнтом заборгованості по Кредиту (його частини, в тому числі в розмірі обов`язкового щомісячного платежу) та/або перевищення витратного ліміту (Несанкціонованого овердрафту) та/або процентів за користування Кредитом та/або комісійної винагороди за обслуговування Кредиту, обов`язок сплати яких передбачений Заявою на кредит, щонайменше на один календарний місяць; або
2) перевищення сумою заборгованості суми Кредиту більш як на десять процентів; або
3) несплати Клієнтом більше однієї виплати за Кредитним договором, яка перевищує п`ять процентів суми Кредиту; або
4) іншого істотного невиконання зобов`язань, внаслідок якого Банк має право вимагати дострокового повернення Кредиту та сплати інших платежів.
У випадку наявності протягом 1 (одного) місяця перевищення витратного ліміту (Несанкціонованого овердрафту) або простроченої заборгованості за Кредитом, процентами за його користування, комісійною винагородою за обслуговування Кредиту та непогашення цієї заборгованості Клієнтом Банк має право заблокувати всі Платіжні картки Клієнта.
Як встановлено матеріалами справи, відповідач (позичальник) використовував встановлений йому кредит шляхом зняття готівки в банкоматах та безготівкових нарахувань. Проте, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та порушив умови Договору, зокрема не здійснював погашення кредиту, процентів та інших платежів.
Згідно з ч. 1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, та станом на 22.01.2020 року має заборгованість в сумі 44 446,27 грн., яка складається з наступного: заборгованість за основним боргом (кредитом) у розмірі 38 738,30 грн.; проценти та комісія за користування кредитом у розмірі 5 311,67 грн.; комісія у розмірі 112,13 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 225,74 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитором у розмірі 45,73 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) у розмірі 4,81 грн.; втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом у розмірі 7,89 грн.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Суд вказує, що заперечуючи проти вимог позивача, відповідач вказав, що перебуває на військовій службі, що підтверджується наданою ним довідкою командира військової частини НОМЕР_1 № 1175 від 21.02.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 07.04.2016.
Також, відповідно до наданої відповідачем копії військового квитка серія НОМЕР_2 , вбачається, що відповідач прийняв військову присягу 10.11.2012 у в/ч НОМЕР_3 та призваний на строкову військову службу і направлений у військову частину 11 жовтня 2012 року.
Вказані документи, разом з посвідченням серія НОМЕР_4 від 03.03.2017 року, були надані відповідачем позивачу із заявою про ненарахування йому відсотків за кредитною лінією від 07.08.2019 (а.с. 50-56).
Згідно з п. 19 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасниками бойових дій визнаються військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовці військових прокуратур, особи рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейські, особи рядового, начальницького складу, військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" (додається, таємно).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15 такого змісту: "15. Військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються"
Відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З 18.03.2014 в Україні розпочався особливий період, який триває на час розгляду справи.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.
Статтею 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
За змістом ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць;
призовники - особи, приписані до призовних дільниць;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До видів військової служби, відповідно до змісту ч. 6 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відноситься, в тому числі, строкова військова служба.
З огляду на те, що відповідач перебував та на даний час перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, він має право на визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пільги, гарантії та компенсації, передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", зокрема, на звільнення від обов`язку сплачувати проценти за користування кредитом, штрафні санкції та пеню за невиконання зобов`язань за кредитним договором.
При цьому п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.
За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених позовних вимог. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Враховуючи, набуття з 10.11.2012 року (до укладення договору між сторонами), а також з 21.09.2018 року й по даний час статусу військовослужбовця ОСОБА_1 , то нарахування відповідачу до сплати та пред`явлення до стягнення вимоги зі сплати процентів, пені та штрафів, суперечить вимогам п.15 ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" так як п. 15 ст. 14 Закону України "Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" забороняє застосування до військовослужбовців будь-яких штрафних санкцій з початку і до закінчення особливого періоду, тобто в період з 18 березня 2014 року нарахування таких санкцій і до закінчення особливого періоду, заборонено вказаною нормою Закону, тому вимоги позивача про стягнення процентів та комісії за користування кредитом в розмірі 5 311,67 грн., комісії в розмірі 112,13 грн. задоволенню не підлягають.
Разом з тим, норми Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не звільняють військовослужбовців від виконання зобов`язання за кредитним договором повністю.
Відтак суд вважає, що підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача тіла кредиту в сумі 38 738,30 грн.
Що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних, слід зазначити наступне.
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.
Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
Таким чином, позивач має право на стягнення сум у розмірі 225,74 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу та у розмірі 4,81 грн. втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту).
Що стосується вимог про стягнення 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом в розмірі 45,73 грн., втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом в розмірі 7,89 грн., то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач звільнений від сплати процентів за користування кредитом відповідно до частини 15 статті 14 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково у розмірі 38 738,30 грн. - заборгованості за основним боргом, у розмірі 225,74 грн. - 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, у розмірі 4,81 грн. - втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту). В решті позовних вимог слід відмовити.
Крім того, в порядку ч. ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, слідує стягнути судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп. (в порядку ч. ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції на момент звернення до суду з даним позовом).
На підставі вищевикладеного, керуючись Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації», Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 526, 549, 611, 625, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 00032129, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, буд. 12-Г;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Самсонова