ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/1004/17 Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/818/1568/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, пов`язані із застосуванням Закону України Про захист прав споживачів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Яцини В.Б., (суддя-доповідач),

суддів - Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

перевіривши відповідність вимогам закону апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року, постановлену у складі головуючого судді Баркової Н.В., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Харківобленерго» про захист прав споживачів, визнання неправомірними та агресивними дій,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, 20 грудня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подала безпосередньо до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу разом із клопотаннями: про поновлення строку на апеляційне оскарження; клопотанням про звільнення її від сплати судового збору; про розгляд справи за її участі.

Також, ОСОБА_1 заявила про відвід всім суддям Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28 грудня 2020 року справу № 639/1004/17 витребувано від суду першої інстанції.

14 січня 2021 року справа надійшла до Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 січня 2021 року заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Яцини В.Б., Бурлака І.В., Тичкової О.Ю. визнано необґрунтованою. Питання про відвід колегії суддів Яцини В.Б., Бурлака І.В., Тичкової О.Ю. передано на розгляд іншому складу суду, визначеному у порядку, встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20 січня 2021 року, постановленою у складі головуючого Маміної О.В., суддів колегії Кругової С.С. та Пилипчук Н.П., у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Яцини В.Б., Бурлака І.В., Тичкової О.Ю. було відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 січня 2021 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року. Відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, за недоведеністю.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та встановлено строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для надання суду апеляційної інстанції викладеної українською мовою виправленої апеляційної скарги (оригінал) з її копією (1 примірник) та доданими письмовими матеріалами відповідно до кількості учасників справи, а також сплати судового збору в сумі 420,40 грн, або звернення до суду з клопотання про звільнення від сплати таких витрат та надання відомостей щодо її доходу за 12 місяців 2019 календарного року.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 отримала копію вищевказаної ухвали суду 24 лютого 2021 року (а.с.232).

09 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій вона вказала, що вимоги суду апеляційної інстанції щодо надання нею апеляційної скарги, викладеної українською мовою, є незаконними та не підлягають виконанню. Вказала, що вона не зобов`язана звертатися до суду з документами, викладеними державною мовою.

Зазначила, що українська мова є обов`язковим засобом спілкування при здійсненні повноважень органами державної влади, а не громадянами. Зазначила, що позовна заява не є процесуальним документом, та ЦПК України не містить вимог щодо викладення її державною мовою.

Проаналізувавши доводи апелянта, викладені у вищевказаній заяві, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 не усунуто недоліки, про які зазначено в ухвалі про залишення її апеляційної скарги без руху. При цьому, судова колегія виходить з наступного.

Нормами частин 1 та 2 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної » визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав громадян у судовому процесі за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Відповідно до частини першої статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Тому, оскільки будь-яка заява по суті є процесуальним документом (стаття 174 ЦПК України), з метою забезпечення рівного доступу до матеріалів справи усіх учасників справи, - вона має бути викладена державною мовою.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на тому, що подані учасниками справи скарги повинні бути викладені державною мовою, зокрема, в ухвалах від 31 березня 2020 року у справі № 636/398/19, провадження № 61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження № 61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі № 623/4072/19, провадження № 61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі № 638/6372/19, провадження № 61-2956ск20 та в інших.

В ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 роз`яснено необхідність викладення апеляційної скарги державною мовою.

Однак, позивач фактично вступив у спір з судом та відмовився виконувати законні вимоги зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції, обов`язковою в силу ст. 129 Конституції України, та яка не накладає на апелянта надмірних процесуальних обов`язків та відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, та правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України.

Доводи ОСОБА_1 , що вона не зобов`язана викладати апеляційну скаргу українською мовою, суперечать вищезазначеним вимогам закону щодо провадження цивільного судочинства українською мовою.

Частиною 2 статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» в контексті дотримання гарантій права на доступ до суду, ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, сформував юридичну позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Також, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Враховуючи викладене, оскільки апелянтом не усунуто недоліки, про які вказано в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, зокрема, не подано до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги, викладеної українською мовою, вважаємо за необхідне визнати апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернути її апелянту, а справу направити до суду першої інстанції.

Апелянту роз`яснюється, що відповідно до ч.2 ст.357, ч.7 ст.185 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення (зокрема, в разі подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги, викладеної українською мовою).

Керуючись ч.3 ст.185, ст.357 ЦПК України суд апеляційної інстанції

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 17 листопада 2020 року, вважати неподаною та повернути апелянту, а справу направити до суду першої інстанції.

Вилучити з матеріалів справи і повернути ОСОБА_1 оригінал апеляційної скарги (а.с. 209-210), долучити до матеріалів справи її копію.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.Ю.Тичкова.