Справа № 680/1003/20
№2/680/87/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року смт Нова Ушиця

Новоушицький районний суд Хмельницької області в складі :

головуючого судді Яцини О.І.,

з участю секретаря судового засідання Стандрійчук М.П.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,-

установив:

Позивачка звернулася до суду із позовом в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги, мотивує тим, що вона є власником домоволодіння за зазначеною вище адресою. Однак у будинку на даний час зареєстрований її колишній чоловік ОСОБА_2 , який з 1999 року не проживає у вказаному будинку, участі в утриманні житла не бере, не сплачує комунальні послуги, особисті речі відповідача в будинку відсутні. В обґрунтування своєї позиції посилається на ст.405 ЦК України.

Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено розгляд справи по суті на 09 годину 00 хвилин 02 лютого 2021 року, надано відповідачу строк для подання відзиву.

Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Суд, безпосередньо дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

ОСОБА_1 є власницею домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-16).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що 26 березня 2020 року складено актовий запис №58 (а.с.6).

Відповідно до даних акту обстеження на предмет проживання від 09 жовтня 2020 року встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , проте з 1999 року не проживає (а.с.19).

Зазначена обставина також підтверджується відповіддю на запит суду щодо реєстрації місця проживання відповідачки (а.с. 24).

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Відтак унаслідок порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК Української РСР можна зробити висновок про те, що положення вказаних норм статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідач зареєстрований у спірному будинку в якості члена сім`ї (чоловіка). З 1999 року відповідач залишив місце проживання і з того часу не проживає у ньому. Поважних причин відсутності відповідача понад один рік у місці проживання та наявності домовленості між сторонами у справі про збереження місця проживання, суд не встановив.

Отже відповідач втратив право на користування житлом, оскільки відсутній у місці проживання без поважних причин понад один рік.

Факт реєстрації відповідача у житловому будинку створює позивачці безумовні перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, а тому остання має право вимагати усунення таких порушень у здійсненні нею права власності шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, тому позов необхідно задовольнити.

Розподіляючи судові витрати, суд керується частиною першою статті 141 ЦПК України та враховуючи задоволення позову в повному обсязі, стягує з відповідача, понесені позивачкою витрати на оплаті судового збору в сумі 840 гривень 80 копійок.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору на користь ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Новоушицький районний суд Хмельницької області протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя О. І. Яцина