КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/873/17
Провадження №4-с/319/1/2021
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року смт Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Валігурського Г.Ю.,

при секретарі судового засідання Костенко А.В.,

без участі стягувача, боржника і державного виконавця,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), якою просить визнати дії державного виконавця Трушкіної А.Ю. у межах ВП № 54839578 неправомірними щодо накладення арешту на рахунки відкриті у АТ «Сбербанк» для отримання заробітної плати на підставі заяви-договору від 07.08.2019 та зобов`язати державного виконавця Трушкіну А.Ю. зняти арешт з рахунків, які відкриті у АТ «Сбербанк» відповідно до заяви-договору від 07.08.2019 у межах ВП № 54839578.

Вимоги скарги обґрунтовані тими обставинами, що 30.08.2017 Куйбишевським районним судом Запорізької ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 17.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття. 26.01.2021 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках в АТ «Ощадбанк», АТ «Райфайзен Банк Аваль», АТ «Сбербанк», АТ «Альфа Банк», АТ «ПУМБ», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 106 476, 18 грн. Скражник вважає, що державний виконавець виніс вказану постанову з грубим порушенням норм діючого законодавства у зв`язку з чим його родина залишилась без коштів для існування, тому на підставі викладеного просить визнати дії державного виконавця неправомірними та зобов`язати державного виконавця Трушкіну А.Ю. зняти арешт з рахунків, які відкриті у АТ «Сбербанк» відповідно до заяви-договору від 07.08.2019 у межах ВП № 54839578.

Скаржник в судове засідання не з`явився в заяві поданій до суду просить розглянути скаргу на дії державного виконавця, призначену на 11.03.2021 року без його участі.

Державний виконавець у відзиві просить постановити ухвалу про відмову в задоволенні скарги боржника у повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що у зв`язку з виникненням заборгованості зі сплати аліментів з метою забезпечення виконання виконавчого документа, керуючись ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, в межах суми звернення стягнення з урахуванням витрат виконавчого провадження у розмірі 106 476, 18 грн. Арешт накладено на грошові кошти боржника, що містяться на всіх рахунках в АТ «Ощадбанк», АТ «Райфайзен Банк Аваль», АТ «Сбербанк», АТ «Альфа Банк», АТ «ПУМБ», АТ «Приватбанк», АТ «Універсал банк». В п. 1 постанови про арешт коштів зазначено, про накладення арешту на грошові кошти, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику. До відділу ДВС документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом не надходило. Також на рахунок органу державної виконавчої служби суми коштів достатньої для погашення суми заборгованості за виконавчим документом, стягнених з боржника не надходило. Документального підтвердження про сплату суми боргу до відділу ДВС не надходило у зв`язку з чим, доводи боржника є необґрунтованими.

Стягувач, повідомлена належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, причини неявки не повідомила, заяв або клопотань не подавала.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

На підставі вказаної норми суд дійшов висновку про можливість розгляду скаргу без участі стягувача, боржника і державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 30.08.2017 з ОСОБА_1 підлягає до стягнення на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з 17.07.2017 і до досягнення дитиною повноліття.

27.09.2017 для виконання зазначеного рішення Куйбишевським районним судом Запорізької області видано виконавчий лист № 319/873/17.

Постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 06.10.2017 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 319/873/17 від 27.09.2017 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 .

Постановою державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 11.02.2019 року виконавче провадження передано до Лівобережного відділу державної виконавчої служби міста Маріуполь Головного територіального управління юстиції у Донецькій області.

Постановою державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 26.01.2021 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахункахв АТ «Ощадбанк», АТ «Райфайзен Банк Аваль», АТ «Сбербанк», АТ «Альфа Банк», АТ «ПУМБ», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику, ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 106 476, 18 грн.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно зі ст. 10 Закону заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права,майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 48 Закону № 1404-VIII передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону № 1404-VIII встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходятьсяна таких рахунках.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону № 1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону № 1404-VIII повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону № 1404-VIII.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 756/1927/15-ц.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

26 січня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахункахв АТ «Ощадбанк», АТ «Райфайзен Банк Аваль», АТ «Сбербанк», АТ «Альфа Банк», АТ «ПУМБ», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 106 476, 18 грн.

При цьому, державний виконавець визначила банківським установам порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Здійснюючи виконання постанови державного виконавця від 26 січня 2021 року та виконуючи покладений на нього обов`язок щодо визначення статусу рахунка «Зарплатний плюс», АТ «Сбербанк» вважало за можливе накласти арешт на грошові кошти, розміщені на ньому.

Наявний в матеріалах справи договір щодо обслуговування на умовах пакету продуктів та послуг «Зарплатний»/ «Зарплатний плюс» / «Мега зарплатний» в рамках договору щодо банківського обслуговування від 07.08.2019, укладеного між АТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 не свідчить про віднесення рахунку «Зарплатний плюс» до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

За таких обставин, рахунок відповідача, який відкритий у АТ «Сбербанк» відповідно до заяви-договору від 07.08.2019 у межах ВП № 54839578, не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітна плата), та набули статусу вкладу.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт коштів на рахунку боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому посилання скаржника на те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15 та Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі № 756/1927/15-ц.

Отже, скаржником не доведено факту порушення його законних прав та інтересів зі сторони державного виконавця під час здійснення виконавчих дій, а постанова про арешт коштів боржника від 26.01.2021 винесена відповідно до закону в межах повноважень державного виконавця.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1 та вважає, що у задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258-260, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відмовити у повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення судом.

Ухвала може бути оскарженадо Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Куйбишевський районний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Г. Ю. Валігурський