ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

03 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Просила, стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів доходів щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 листопада 1997 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач матеріально не допомагає утримувати дитину, участі у її вихованні не приймає. Позивач на даний час не працює, проходить довготривале лікування після оперативного втручання, є інвалідом 2 групи, а тому належний рівень розвитку дитини вона одна забезпечити не може. Відповідач працює, може утримувати дитину, однак ухиляється від покладеного на нього обов`язку (а.с.1-4).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору, що становить 768,40 грн. (а.с.39-40)

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду 1 інстанції та прийняти нове рішення, яким стягувати з нього аліменти у твердій грошовій сумі 1159 грн. (50 % гарантованого державою прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) (а.с.45-46).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повідомив ні про розгляд справи, ні про прийняте судом рішення. Судом при винесенні рішення порушено вимоги ст. 27 ЦПК України, незважаючи на той факт, що адресою фактичного місця мешкання є адреса його батьків, АДРЕСА_1 , а не адреса, що зазначена в позові. Судом при розгляді справи враховано думку лише позивача; суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідач є людиною з інвалідністю, 2 групи, має на утримані пристарілих батьків.

Позивач в порядку 360 ЦПК України надала відзив на апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги, просила, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Матеріалами справи встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2018 року (а.с.6).

Від шлюбу подружжя має малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 11760, позивач разом з неповнолітньою дитиною проживає за адресою АДРЕСА_2 (а.с.5).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх законності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, проте вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині стягнення судових витрат.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 ст. 141 СК України встановлюється рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач працює в ТО БТ 100% життя Дніпро, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та правильно стягнув з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімумів для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини, а також погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача на утримання неповнолітнього сина.

Посилання апелянта на те, що останній хворіє, а також має інвалідність 2 групи, не звільняє його від відповідальності по забезпеченню дитини, крім того, колегією суддів враховується, що позивач також має інвалідність другої групи, та остання наданий час проходе лікування, що підтверджується відповідними виписками, доданими до відзиву на апеляційну скаргу.

Визначений апелянтом розмір відшкодування в твердій грошовій сумі, яку він може надавати сину в рахунок сплати аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, що на його утриманні є двоє хворих літніх батьків, оскільки твердження відповідача про перебування на його утриманні батьків не підтверджені належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги, що позивач не правильно зазначила його адресу, колегія суддів також відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції здійснено запит до відділу адресно-довідкової роботи УП ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області, відповідно до відомостей якого, встановлено, що останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 і саме на цю адресу направлялися повідомлення.

Щодо розгляду справи без участі відповідача, колегія суддів враховує, що така категорія справи, як стягнення аліментів, розглядається в порядку письмового спрощеного позовного провадження, що відповідає п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України.

З урахуванням зазначеного рішення суду щодо стягнення аліментів є законним, обґрунтованим, що підтверджується належними доказами та не спростовується доводами апеляційної скарги, а тому підлягає залишенню без змін.

Проте, стягуючи з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави, суд першої інстанції виходив з положень ст.141 ЦПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач є інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії №0108455 від 09.11.2018 року (а.с.20)

За таких обставин, підстави для стягнення з відповідача судового збору на користь держави у суду 1 інстанції були відсутні, тому колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскаржуване рішення скасуванню в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору на користь держави в розмірі 768 грн. 40 коп. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 вересня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. - скасувати.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: