ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ПАТ КБ ПриватБанк, правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк (далі АТ КБ ПриватБанк, банк), звернулося до суду з позовом до ПАТ Акцент-банк (далі ПАТ А-банк), ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Як на обґрунтування заявлених вимог банк посилався на те, що відповідно до укладеного 21 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_1 договору № 47 микр-ср відповідач отримала кредит у розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, дата остаточного повернення кредиту 22 грудня 2017 року. Виконання кредитного договору забезпечене договором поруки № 167, укладеним 20 жовтня 2010 року між банком і ПАТ «А-БАНК», за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати за належне виконання позичальником кредитних зобов`язань на суму 200,00 грн.

У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 17 серпня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 29 058,53 дол. США, з яких 25 351,13 дол. США за тілом кредиту; 3 471,59 дол. США відсотки за користування кредитом; 260,81 дол. США пеня.

З огляду на зазначене, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 47 микр-ср у розмірі 29 058,44 дол. США; 1 950,00 грн за надання юридичних послуг, пов`язаних з оплатою правової допомоги; та стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь банку 200,00 грн. заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року закрито провадження в частині позовних вимог АТ КБ ПриватБанк до ПАТ А-банк про стягнення заборгованості.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року позов АТ КБ ПриватБанк задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ ПриватБанк заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2007 року № 47микр-ср, яка на 17 серпня 2011 року становить 29 083,53 дол. США, у тому числі заборгованість за кредитом 25 351,13 дол. США; заборгованість за процентами 3 471,59 дол. США; пеня 2 078,66 грн.

В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що з урахуванням прострочення внесення платежів на погашення заборгованості за кредитом банк має право на дострокове стягнення всієї суми заборгованості, порушені права банку підлягають захисту в судову порядку відповідно до норм чинного законодавства. Оскільки кінцевий термін повернення кредиту сплив 22 грудня 2017 року, однак умови договору боржник не виконала, суд відхилив посилання представника відповідача про несвоєчасне направлення вимоги.

Не погодившись з таким судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає, що відповідно до умов кредитного договору банк має право змінити умови договору вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов`язань за договором у повному обсязі шляхом направлення повідомлення. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору), якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Дніпровський апеляційний суд постановою від 17 грудня 2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору у банку виникло право на дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неповідомлення банком позичальника про наявність заборгованості та підстав для дострокового стягнення колегія суддів до уваги не бере. Позичальник зобов`язаний дотримуватись умов кредитного договору та самостійно контролювати виникнення заборгованості і перевіряти внесення платежів у рахунок погашення кредиту.

Постановою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року скасовано постанову суду апеляційної інстанцій, справу направлено на новий розгляд до апеляційного суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати, виходячи з наступного.

21 грудня 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 47 микр-ср, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 30 000,00 дол. США зі сплатою за користування кредитом 16 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, дата остаточного повернення кредиту 22 грудня 2017 року.

На забезпечення виконання кредитного договору 20 жовтня 2010 року між банком і ПАТ «А-БАНК» укладено договір поруки № 167, за умовами якого розмір відповідальності перед кредитором обмежується сумою, зазначеною в додатку 1 до цього договору 200,00 грн.

Відповідно до пункту 2.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язується сплатити проценти за користування кредитом відповідно до пунктів 2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11,

4.12 цього договору, а також згідно з графіком погашення кредиту, відсотків та винагороди, вказаних у додатку 1 до цього договору.

Згідно з пунктом 2.3.9 кредитного договору за настання подій, вказаних у пункті 2.3.3 цього договору, банк має право стягнути кредит до настання строків, передбачених пунктом 1.3 цього договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставне майно, а також реалізовувати свої вимоги, які випливають з договору, за рахунок іншого майна позичальника, його гарантів та поручителів відповідно до законодавства.

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання зі сплати відсотків за використання кредиту, передбачених графіком погашення (додаток до договору), а також пунктів 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору, строків повернення кредиту, передбачених графіком погашення, а також пунктів 1.3, 2.2.3, 2.3.3 договору, винагороди, передбаченої пунктами 4.5, 4.6, позичальник сплачує банку за кожний випадок пеню в розмірі 0,2 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 6.7 кредитного договору позовна давність за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором встановлюються сторонами строком 5 років.

Позичальник до липня 2010 року включно здійснювала погашення відсотків, нарахованих на поточну заборгованість за кредитом, що свідчить про фактичне прийняття умов кредитного договору та виконання нею зобов`язань зі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору станом на 17 серпня 2011 року заборгованість становить 29 083,53 дол. США, з яких 25 351,13 дол. США заборгованість за кредитом; 3 471,59 дол. США проценти за користування кредитом; 260,81 дол. США пеня.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 жовтня 2013 року у справі № 201/7438/13-ц у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ Приватбанк, ПАТ КБ А-БАНК про визнання правочину недійсним відмовлено.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, на яку посилається заявник, якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Наведені приписи дають підстави вважати, що частина десята статті 11 зазначеного Закону у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, визначала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимог частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня

2017 року, не дотримавши передбаченого зазначеним договором порядку, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а суд не має підстави для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Відповідно до Реєстру згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів (претензії до боржників) від 28 серпня 2013 року № 3895 позивач направляв вимогу ОСОБА_1 за адресою її реєстрації, однак доказів отримання вимоги відповідачем матеріали справи не містять і суди такий факт не встановили.

Оскільки кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, до встановлених правовідносин підлягають застосуванню приписи, які регулюють відносини споживчого кредитування, зокрема частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, якою був встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту.

Такий правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц (провадження № 14-680цс19).

Оскільки позивачем порушено визначений статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та кредитним договором порядок направлення юридично значимих повідомлень, факт отримання яких позивачем не підтверджено як в суді першої так і апеляційної інстанції, на відповідача не може бути покладено тягар дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно вимог ст.141 ЦПК України, з АТ КБ ПриватБанк на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати в сумі 830,00 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03 червня 2019 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 830,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова