Справа № 468/1647/20-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15.03.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання - Рафальської К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 468/1647/20-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором позики. На обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 13 листопада 2018 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на суму 4900 доларів США та договір позики на суму 13600 євро. На підтвердження умов договорів та факту отримання грошових сум ОСОБА_2 власноручно написав розписки про отримання вказаних сум грошових коштів. Вказаним договором позики було обумовлене зобов`язання ОСОБА_2 повернути суми позики до 30 серпня 2019 року. В зазначений термін відповідач гроші в добровільному порядку не повернув.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача вказані суми заборгованості за договорами позики, які еквівалентні 589803 грн.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач до суду не з`явився, про час слухання справи повідомлявся рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням. До суду не надійшло відзиву на позов.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явився в судове засідання та не подав відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши наявні у справі матеріали (відомості про офіційних курс гривні щодо іноземних валют станом на 17.11.2020 року; оригінал розписки ОСОБА_2 від 13.11.2018 року про отримання від ОСОБА_1 позики в сумі 13600 євро; оригінал розписки ОСОБА_2 від 13.11.2018 року про отримання від ОСОБА_1 позики в сумі 4900 доларів США) суд, розглянувши спір в межах заявлених позивачем вимог, приходить до висновку про можливість задоволення позову.

В ході судового розгляду встановлено, що 13 листопада 2018 року між ОСОБА_1 (позикодавцем) та ОСОБА_2 (позичальником) були укладені договір позики на суму 4900 доларів США та договір позики на суму 13600 євро. На підтвердження умов договорів та факту отримання вказаних грошових сум ОСОБА_2 власноручно написав розписки про отримання вказаних сум грошових коштів. В тексті розписок визначений обов`язок ОСОБА_2 з повернення цих сум до 30 серпня 2019 року та є дата складання зазначених розписок 13.11.2018 року і оскільки іншої окремо зазначеної дати отримання грошей розписки не містять, тому саме цю дату слід вважати датою, коли були отримані гроші та укладені відповідні договори позики.

Таким чином, в наданих позивачем розписках є усі складові боргового документа, що підтверджує укладання сторонами двох окремих договорів позики.

В зазначений строк відповідач гроші в добровільному порядку не повернув, про що свідчать наявні у позивача оригінали розписок.

Внаслідок цього заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики від 13.11.2018 року становить 4900 доларів США та 13600 євро.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 1046; 1047; 1049 ЦК України, із змісту яких слідує, що зобов`язання має виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами закону. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (гроші кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики може бути представлена розписка позичальника. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача сум позики, то вимоги в цій частині підлягають задоволенню відповідно до процитованих вище положень ст. 1046 ЦК України та того, що суду не надано доказів повернення позивачем відповідачу отриманих в позику грошових коштів.

При цьому з розписок ОСОБА_2 від 13.11.2018 року слідує, що позики були надані відповідачу саме в доларах США та євро і саме в такій валюті розписки передбачали обов`язок позичальника повернути суми позики.

За такого, з відповідача на користь позивача належить стягнути саме 4900 доларів США та 13600 євро в рахунок повернення сум позики, отриманих за договорами позики від 13.11.2018 року.

При цьому відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Необхідність при цьому стягнення боргу саме в іноземній валюті ґрунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій в постановах від 04.07.2018 року по справі №761/12665/14-ц провадження №14-134цс18 та від 16.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц провадження №14-446цс18.

При цьому суд не повинен вказувати в резолютивній частині рішення еквівалент в гривнях, оскільки це внесе двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово, що слідує з постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 року №723/304/16-ц провадження №14-360цс19.

Таким чином, діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання правочину і права позивача на отримання виконання зобов`язання за договорами позики, що є підставою для задоволення позову - стягнення на користь позивача суми боргу в розмірі 4900 доларів США та 13600 євро.

Вищенаведене є підставою для задоволення позовних вимог.

Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов`язання та позов підлягає задоволенню, тому на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору за подання позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 141; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики від 13.11.2018 року задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4900 (чотири тисячі дев`ятсот) доларів США в рахунок повернення суми позики, отриманої за договором позики від 13.11.2018 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 13600 (тринадцять тисяч шістсот) євро в рахунок повернення суми позики, отриманої за договором позики від 13.11.2018 року.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5898 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн 03 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 15.03.2021 року.

суддя: