Справа №932/1820/20
Провадження № 2/932/3959/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Кудрявцевої Т.О., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2020 року, позивач, звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позові посилається на те, що 09.10.2019 року о 12 год. 15 хв. мала місце ДТП, в результаті якої було пошкоджено належний йому автомобіль Ауді А3 д.н.з. НОМЕР_1 . Даний факт підтверджується повідомленням про ДТП (Європротокол), в якому інший учасник ДТП ОСОБА_2 , яка керувала транспортним засобом Деу Сенс д.н.з. НОМЕР_2 - визнала свою провину у скоєнні ДТП. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ5130458 застраховано у ТОВ СК «Альфа-Гарант», 15.10.2019 року ним була подана заява про виплату страхового відшкодування та інші необхідні документи. 05.11.2019 року ним додаткового було подано висновок експерта №4610/19/19 від 29.10.2019 року. Після спливу 90-денного строку відповідач свої зобов`язання не виконав. Лише 04.02.2020 року здійснив часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 18 706 грн. 72 коп. Вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки вина ОСОБА_3 в скоєнні ДТП підтверджується Європротоколом від 09.10.2019 року, в якому вона власноручним підписом підтверджує та визнає свою провину. ЇЇ цивільна відповідальність була застрахована відповідачем. Згідно Висновку експертного дослідження по визначенню вартості матеріальної шкоди, завданого володільцю транспортного засобу №4610/19/19 від 07.09.2019 року, розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Ауді А3 д.н.з. НОМЕР_1 , пошкодженого в результаті ДТП, становить 46 154 грн. Таким чином, різниця між сумою матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП і сумою виплаченого страхового відшкодування становить 27 447 грн. 28 коп. Також ним були понесені витрати на експертні послуги у розмірі 2500грн. Посилаючись на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача на його користь страхове відшкодування у розмірі 29 947 грн. 28 коп., з яких: 27 447 грн. 28 коп. страхового відшкодування, 2500 грн. на проведення незалежного експертного дослідження.

Згідно протоколу автоматичного розподілу справи між суддями зазначена цивільна справа перебувала в провадженні судді Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_4 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.03.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_4 від займаної посади, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 16.09.2020 року за № 333 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020 року, справу передано для розгляду судді ОСОБА_5 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 24 вересня 2020 року суддя ОСОБА_5 прийняв до свого провадження вищезазначену цивільну справу, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без проведення (виклику) сторін.

У зв`язку із відстороненням судді ОСОБА_5 від займаної посади, на підставі розпорядження в.о. керівника апарату суду від 25.01.2021 року за № 29 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2021 року, справу передано для розгляду судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою судді Кудрявцевої Т.О. від 02.02.2021 року прийнята до свого провадження вищезазначена цивільна справа, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

28.04.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому зазначено про не визнання позовних вимог в повному обсязі. У відзиві представник посилається на те, що 09.10.2019 року ОСОБА_6 , який керував транспортним засобом Ауді А3, д.н.з. НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , яка керувала транспортним засобом Деу Сенс, д.н.з. НОМЕР_2 , склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 09.10.2019 року о 12 год. 15 хв., внаслідок якої дані ТЗ отримали механічні пошкодження. Цивільно-правова відповідальність водія ТЗ Деу Сенс д.н.з. НОМЕР_2 забезпечена ТОВ СК «Альфа-Гарант» за полісом АМ№5130458. 15.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ним з заявою про виплату страхового відшкодування за пошкодження належного йому ТЗ Ауді А3 д.н.з. НОМЕР_1 , кошти просив перерахувати безпосередньо на його картковий рахунок. Відповідно до Звіту експерта №4610/19/19 від 29.10.2019 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та з врахуванням ПДВ становить 46 154 грн. 49 коп., а вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу без ПДВ становить 39 601 грн. 43 коп. Проте, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол) не встановлює вину особи, цивільно-правова відповідальність якої забезпечена страховиком. Визначення (розподіл) цивільно-правової відповідальності учасників ДТП здійснюється Страховиком, якому подається таке повідомлення, із застосуванням Інструкції щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, затвердженої протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 року №274/2011. Страховиком визначено, що в ДТП вбачається обопільна вина водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та сплатило страхове відшкодування позивачу у розмірі 50% вартості матеріального збитку з урахуванням зносу без ПДВ та за мінусом франшизи (1000грн.), в розмірі 18 800 грн. 72 коп. Саме такий розмір страхового відшкодування є справедливим, визначеним у відповідності до вимог ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 09.10.2019 року о 12:15 год. по вул. Воскресенська, 22 в м. Дніпро, відбулась дорожньо-транспортна пригода, у наслідок якої автомобіль "Ауді А3", д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 контактував з автомобілем "Деу Сенс", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , в наслідок чого автомобіль "Ауді А3", д.н.з. НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

З матеріалів справи вбачається, що дорожньо-транспортна пригода була оформлена повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (Європротоколом).

Так, 09.10.2019 року учасниками ДТП, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було оформлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. При цьому, вказаний поліс підписаний сторонами без зауважень, графа «Мої зауваження» не заповнена обома сторонами.

Згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 09.10.2019 року, зіткнення відбулося у бампер та ліве крило автомобіля "Деу Сенс", д.н.з. НОМЕР_2 , лівою стороною бампера автомобіля "Ауді А3", д.н.з. НОМЕР_1 .

На момент ДТП ОСОБА_2 мала поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ТОВ "СК "Альфа-Гарант" АМ№5130458, дійсний з 15.10.2018 року по 14.10.2019 року.

Суд визнає Європротокол як належний та допустимий доказ у справі, виходячи з наступного.

Так, з набранням чинності Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" від 17.02.2011 р., яким внесено зміни та доповнення до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дозволено учасникам дорожнього руху при скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за наявності встановлених п. 33.2 ст. 33 наведеного Закону обставин спільно складати повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду ("Європротокол") без інформування відповідного підрозділу МВС України про її настання.

Згідно п. 33.2 ст. 33 зазначеного вище Закону України, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

На виконання Закону України від 17.02.2011, Моторним (транспортним) страховим бюро України встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 № 274/2011 інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (надалі - Інструкція).

Відповідно до вказаної Інструкції, у Європротоколі зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, інформація про страхувальника згідно з даними полісу та інше. Виправлення у повідомленні категорично забороняються, та замість зіпсованого бланку заповнюється інший.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

Як вбачається із повідомлення про ДТП від 09.10.2019 року, воно заповнене обома учасниками дорожньо-транспортної пригоди у відповідних частинах, що стосуються інформації про транспортний засіб «А» та транспортний засіб «Б», зазначено у відповідних пунктах дату, час та місце ДТП, наявна схема ДТП, визначені обставини ДТП, зафіксовано місце зіткнення у Схемі ДТП.

ОСОБА_3 вину визнано, про що вказано в Європротоколі та засвідчено особистим підписом.

Також, суд зазначає, що відповідно до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

У зв`язку з тим, що між учасниками ДТП спільно складено Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (Європротокол), отже водій, винний у вчиненні ДТП, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Таким чином, Європротокол або Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 09.10.2019 року, яке складене учасниками ДТП відповідно до норм чинного законодавства і є належним доказом вини особи, що скоїла ДТП, у зв`язку з чим завдана шкода підлягає відшкодуванню, а обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню.

Так, суд за змістом Європротоколу встановив обставини скоєння ДТП та особу, відповідальну за заподіяну шкоду.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №4610/19/19 від 29.10.20190 року, вартість відновлювального ремонту, пошкодженого автомобіля "Ауді А3", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", складає 46 154 грн. 49 коп.

ТОВ «СК «Альфа-Гарант» було прийняте рішення про виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 50% вартості матеріального збитку з урахуванням зносу без ПДВ та за мінусом франшизи (1000грн.), в розмірі 18 800 грн. 72 коп., що не заперечується відповідачем.

Витрати, які поніс позивач за проведення даної експертизи склали 2 500,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг від 29.10.2019 року.

Таким чином, розмір недоплаченого страхового відшкодування становить 29 947,28 грн. (46 154,49 грн. - 18706,72 грн. + 2 500 грн.).

Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд керується наступними нормами права.

Частиною 3 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

У відповідності до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). 3. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Приписами статті 1192 ЦК України визначено, що суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 14 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведеної норми права дає підстави для висновку, що на відповідача покладено обов`язок довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, спричинена внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого, тобто не з вини відповідача. Разом із тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується і моральна шкода внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.

Володілець джерела підвищеної небезпеки може бути звільнений судом від відповідальності у двох випадках: якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок дії непереборної сили або умислу потерпілого.

У першому випадку слід довести: наявність обставин непереборної сили; її надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов; причинний зв`язок між даною обставиною і завданою шкодою. У даному випадку ризик невідшкодування шкоди покладається на самого потерпілого.

Разом з тим, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 35.1 цього Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно із п. 36.2. ст. 36 цього Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Як зазначалося вище, 09.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування від 15.10.2019 року, яке відповідно до приписів ст. 36 вищевказаного Закону повинно було здійснити виплату у строк до 07.01.2020 року включно, проте страхове відшкодування на суму 29 947,28 грн. відповідачем на час ухвалення судом рішення не доплачене.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Вище було встановлено, що учасники ДТП скористалися своїм правом, передбаченим п. 33.2 ст. 33 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», спільно склали повідомлення про ДТП без участі уповноважених працівників підрозділу МВС України - «європротокол». Відповідальність за скоєння ДТП взяла на себе ОСОБА_2 , а тому саме вона є винною у ДТП.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність власника такого джерела. Завдавач шкоди, тобто ОСОБА_2 , застрахував свою цивільно-правову відповідальність у ТОВ «СК «Альфа-Гарант», а тому з останнього має бути стягнута матеріальна шкода відповідно до умов договору страхування.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача ТОВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача суми недоплаченого страхового відшкодування в межах страхового ліміту в розмірі 27447,28 грн.

Вирішуючи питання про розподіл витрат між сторонами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 поніс витрати на проведення автотоварознавчої експертизи № 4610/19/19 від 29 жовтня 2019 року в розмірі 2 500,00 грн., що підтверджується квитанцією про оплату наданих експертних послуг від 29 жовтня 2019 року, і ці збитки є витрати, яких він зазнав у зв`язку з пошкодженням автомобіля та мусив понести для відновлення свого порушеного права, тому ця сума повинна бути відшкодована відповідачем на користь позивача.

З огляду на викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача матеріальну шкоду у загальному розмірі 29 947 грн. 28 коп.

Також, відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову - на відповідачів, тому з ТОВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 страхове відшкодування у розмірі 29 947 грн. 28 коп., з яких: 27 447 грн. 28 коп. страхового відшкодування, витрати на проведення незалежного експертного дослідження в сумі 2500,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 понесені судові витрати по справі - сплачений судовий збір у сумі 840 грн. 80 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання учасником справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Т.О. Кудрявцева