Справа № 740/3772/20
Провадження № 2/740/151/21
Р І Ш Е Н Н Я

з а о ч н е

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2021 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Кубрак Н. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

установив:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно неї та стягнути з нього аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є її батьками. З 2019 року батьки позивачки розлучилися і вона залишилася проживати з матір`ю, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після смерті матері позивачка проживає з бабою ОСОБА_3 у АДРЕСА_1 . За весь час навчання позивачки в Ніжинському медичному коледжі відповідач не цікавився її навчанням, батьківських зборів не відвідував, матеріальної підтримки не надавав. Порушено питання про позбавлення його батьківських прав стосовно дочки і 23 червня 2020 року надано висновок про доцільність такого позбавлення. При цьому вказано, що ОСОБА_2 19 червня 2020 року написав заяву, в якій не заперечив позбавлення його батьківських прав та просив розглянути це питання без його участі. Позбавлення батьківських прав відповідача надасть змогу позивачці оформити відповідний статус та отримати соціальний захист.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 вересня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 11-00 год. 29 вересня 2020 року.

29 вересня 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 11-00 год. 28 жовтня 2020 року, а в подальшому - на 11 листопада 2020 року.

11 листопада 2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 11-00 год. 23 грудня 2020 року, який у подальшому у зв`язку з неявкою відповідача відкладався на 10-00 год. 16 січня 2021 року, 11-00 год. 16 лютого 2021 року, 11-00 год. 11 березня 2021 року.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Позивачка подала до суду заяву (а. с. 40), в якій просила розглянути справу в її відсутність, позов підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Представник третьої особи - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради у поданих до суду заявах просив справу розглянути в його відсутність, вимоги позову підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Третя особа - ОСОБА_3 у поданій до суду заяві просила справу розглянути в її відсутність, проти заочного рішення не заперечувала.

Відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився, повідомлявся судом належним чином про час та місце розгляду справи засобами поштового зв`язку, отримав копію позовної заяви та доданих до неї матеріалів, ухвалу про відкриття провадження у справі, у подальшому судових викликів не отримував. Поштові конверти повернулися до суду без вручення адресатові із зазначенням причин невручення «за закінченням терміну зберігання». Крім того, на офіційному вебсайті суду розміщено оголошення про виклик відповідача до суду. Відзиву на позов та клопотання про відкладення розгляду справи відповідач не подавав.

Відповідно до ч. 7, 8ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вказане суд визнав за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити у справі заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Установлено, що, згідно зі свідоцтвом про народження від 23 березня 2004 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а. с. 3).

Відповідно до свідоцтва про смерть (а. с. 5) ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Неналежне ставлення до своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 стосовно його дочки підтверджується довідкою директора Ніжинського медичного коледжу від 04 червня 2020 року № 93, в якій зазначено, що відповідач за весь час навчання дочки не цікавився її успіхами, не відвідував батьківські збори та не підтримував зв`язку з керівником (а. с. 9).

Висновком виконкому Ніжинської міської ради від 25 червня 2020 року, затвердженим рішенням № 209, встановлено доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його дочки ОСОБА_1 . У висновку зазначено, що відповідач участі у вихованні не бере, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у своїй заяві не заперечував позбавлення себе батьківських прав по відношенню до дочки (а. с. 10, 14).

Відповідач не спростував зазначених обставин під час розгляду справи в суді.

Відповідач не спілкується з дочкою, не утримує матеріально, що є елементами протиправного невиконання ним передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) обов`язків щодо виховання та розвитку дитини, де зазначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У справі не здобуто доказів, що позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини буде суперечити її інтересам. Навпаки таке рішення надасть їй змогу отримати гарантований державою соціальний захист, як дитина-сироти.

На думку суду, поведінка відповідача є такою, що свідчить про ухилення від виконання ним обов`язку з виховання дочки, чого він не заперечував у своїй заяві, поданій під час розгляду питання про позбавлення його батьківських прав. Такий акт свідомої поведінки ОСОБА_2 розцінюється судом, як небажання виконувати свій батьківський обов`язок.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Вищевказаною Конвенцією ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року установлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

Разом з цим, як указаною Конвенцією, так і ст. 7 СК України передбачено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Разом з цим згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З огляду на вказане суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

На підставі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати зі сплати судового збору за подання позову до суду в частині вимог про позбавлення батьківських прав у сумі 840,80 грн; у частині вимог про стягнення аліментів позивачка звільнена від сплати судового збору тому з відповідача підлягає стягненню у дохід держави судовий збір у сумі 840,80 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 263 - 265, 280, 281 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Ніжинської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ) позбавити батьківських прав стосовно його дочки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_2 ).

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_2 ) аліменти на її утримання у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 вересня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; АДРЕСА_2 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення складене і підписане 11 березня 2021 року.

Суддя І. М. Шевченко