Провадження № 2-о/369/336/21
РІШЕННЯ

Іменем України

10.12.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчко А.Я.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 за участю заінтересованої особи Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року заявниця звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років на час відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її зведений брат ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії та номер НОМЕР_1 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 12 січня 2021 року, актовий запис про смерть номер 76.

Єдиною спадкоємицею після померлого є його зведена сестра ОСОБА_1 .

Будучи спадкоємицею 4-ї черги, як зведена сестра, заявниця вважає, що прийняла спадщину, оскільки проживала на день смерті разом зі спадкодавцем більше 5 років. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. Заповіт відсутній.

Маючи намір оформити свої спадкові права після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 25 травня 2021 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. із заявою про прийняття спадщини.

Однак заявниці було повідомлено про неможливість спадкування з огляду на відсутність підтвердженого факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та не надано достатніх документів які б підтверджували родинні відносини.

Встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 має для ОСОБА_1 суттєве юридичне значення, оскільки дозволить належним чином реалізувати своє право на спадкування.

Враховуючи наведене та на підставі п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України заявниця просить суд встановити факт її спільного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник заявника подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримала повністю та наполягала на їх задоволенні.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії та номер НОМЕР_1 , виданим Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , актовий запис про смерть номер 76.

Відповідно до ст. 1220 Цивільного кодексу України після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, загальною площею 44,4 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу № 1/8618-А/2314, виданого Товарною біржою «Українська біржа Десятинна» 24 листопада 1995 року, зареєстрованого Київським міським Бюро технічної інвентаризації 04 грудня 1995 року, записано в реєстровій книзі за № 204.

ОСОБА_1 25 травня 2021 року звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. із заявою про прийняття спадщини після смерті її зведеного брата ОСОБА_2 .

20 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Меженської К.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак нотаріус своєю постановою відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її зведеного брата ОСОБА_2 , аргументуючи відсутністю підтвердженого факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та не надано достатніх документів які б підтверджували родинні відносини.

Встановлено, що рідний батько заявниці, ОСОБА_3 одружився на матері ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії та номер НОМЕР_2 , виданим Подільським бюро РАЦС у місті Києві від 30 серпня 1968 року, актовий запис про реєстрацію шлюбу номер 563.

Досліджено, що родинні відносини ОСОБА_3 та заявниці підтверджуються свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , серії та номер НОМЕР_3 , виданим Ровівською сільською радою Іванківського району Київської області від 29 жовтня 1968 року ( повторно), актовий запис номер 5. Зміна прізвища заявниці з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 відбулась на підставі реєстрації шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії та номер НОМЕР_4 , виданим міським відділом РАЦС міста Кіровоград від 19 березня 1977 рок, актовий запис 547.

У лютому 2015 року ОСОБА_1 переїхала до свого брата у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та до самої його смерті проживали однієї сім`єю, вели спільне господарство та піклувались один про одного, оскільки ОСОБА_2 потребував постійного догляду та піклування.

Похованням ОСОБА_2 одноособово займалась заявниця, що підтверджується довідкою Київської місцевої прокуратури № 4 від 12.-1.2021 року № 461/с, яким пояснено, що прокуратура не заперечує проти видачі ОСОБА_1 тіла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 для подальшого поховання на кладовищі с. Рови Вишгородського району Київської області та договором замовленням на виконання ритуальних послуг від 12.01.2021 року.

Звернення до прокуратури було необхідно для отримання дозволу на поховання, оскільки документально родинні відносини підтвердити неможливо. А також свідоцтво про смерть ОСОБА_2 також отримувала ОСОБА_1 , як єдина родичка померлого.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Пунктом 5.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам слід враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання однією сім`єю до набрання чинності ЦК.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п.21 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належить не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї тощо.

Крім того, слід звернути увагу, що до спадкоємців четвертої черги також відносяться зведені брати та сестри (діти від попереднього шлюбу вітчима чи мачухи), свати (батьки подружжя), свекор (батько чоловіка), свекруха (мати чоловіка), тесть (батько дружини), теща (мати дружини), невістка (дружина сина, дружина брата), шурин, шуряк (брат дружини), дівер (брат чоловіка), своячениця ( сестра дружини), зовиця (сестра чоловіка), зять (чоловік дочки, чоловік сестри), ястров (дружина дівера), свояк (чоловік сестри дружини).

При визначені кола осіб, проживаючих однією сім`єю із спадкодавцем, слід виходити також із положень ст.3 Сімейного кодексу України, згідно якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки; сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До спадкоємців четвертої черги слід також віднести й тих осіб, які не пов`язані із спадкодавцем кровним спорідненням, не були його родичем, не знаходилися у шлюбі та інших осіб, які з певних причин проживали однією сім`єю.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Згідно вимог ч.4 СК України сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином заявницею доведено, що встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для неї юридичне значення.

В іншому, окрім судового, порядку встановити такий факт вона не має можливості, у зв`язку із чим суд вважає за можливе задовольнити заяву, оскільки встановлено, що заявник спільно проживала з померлим ОСОБА_2 не менш як п`ять років до дня відкриття спадщини, їхнім взаєминам були притаманні ознаки сім`ї, що підтверджується дослідженими судом доказами.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст.ст.4, 12, 81, 258, 294, 315, 319, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) та спадкодавець ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спільно проживали однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення.

Учасник справи якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А. Я. Волчко