Провадження 2/756/2235/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 листопада 2021 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Жука М.В.,

при секретарях Самсон А.М., Шершньові В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрат.

В обґрунтування позову зазначає, що згідно розписки ОСОБА_2 вона отримала від нього у борг 150 000 грн. 00 коп., які зобов`язалася повернути до в строк до 10.04.2020 року.

Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від повернення грошових коштів, ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 150 000 грн. 00 коп. заборгованості за договором позики, 6 000 грн. процентів за користування позикою, 2 692 грн. 62 коп. - три проценти річних та 3 015 грн. 00 коп. інфляційних втрат.

У поданому відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 просила суд відмовити у задоволенні позову оскільки договір позики з ОСОБА_1 не укладала, грошові кошти за наданою позивачем розпискою не отримувала. Зазначає, що 10.02.2020 року вона уклала з ОСОБА_1 договір викупу автомобіля, а також на його вимогу написала розписку у якості забезпечення виконання грошових зобов`язань за цим договором, однак її не підписала, оскільки не хотіла брати на себе зобов`язань, які в дійсності не мали місця.

У поданій відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 просив суд задовольнити позов повністю, оскільки правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із отриманням ОСОБА_2 грошових коштів у борг та зобов`язанням їх повернути.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити, посилаючись на викладені у позовній заяві обставини.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник просили суд у позові відмовити повністю, посилаючись на те, що договір позики не укладався.

Заслухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, оглянувши оригінал розписки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом установлено, що ОСОБА_2 власноручно написала розписку за змістом, якою підтверджує, що взяла у ОСОБА_1 в борг суму у розмірі 150 000 грн., яку зобов`язалася повернути 10.04.2020 року, при передачі грошей були ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 60, 61).

Указана розписка не містить підпису ОСОБА_2 та дати її складення, а також підписів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила факт власноручного написання цієї розписки, а тому ця обставина з урахуванням її визнання позивачем у заявах по суті справи відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Крім того, ОСОБА_2 пояснила, що указана розписка писалася нею не з метою одержати грошові кошти в позику, а на вимогу ОСОБА_1 в рахунок забезпечення її зобов`язань за укладеним між ними договором викупу автомобіля. Після її написання усвідомивши, що не бажає брати зобов`язань, які на справді не мали місця вона її не підписала, однак залишила на столі в офісі позивача.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_7 підтвердив пояснення ОСОБА_2 , а допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_6 підтвердили передання ОСОБА_1 в їх присутності грошових коштів в борг ОСОБА_2 .

Разом з цим, 10.02.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір викупу автомобіля за п. 1.1. якого ОСОБА_1 , як орендодавець, передав, а ОСОБА_2 , як орендарь, прийняла в оренду з правом викупу автомобіль Шеврале Малібу, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 30, 31).

Відповідно до п. 2.1 якого автомобіль, який викуповується буде використаний орендарем для особистого користування; оплата та викуп автомобіля відбувається один раз в тиждень, по понеділках, з 9:00 до 13:00 з наданням автомобіля для технічного та візуального огляду за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. п. 3.1, 3.2 Договору термін викупу автомобіля встановлюється з 10.02.2020 року, ціна викупу становить 17 200 доларів США, 425 700 грн.

Плата за автомобіль перераховується орендарем в повному обсязі на розрахунковий рахунок орендодавця або оплачується готівкою в порядку, встановленому законодавством України у вигляді передоплати за кожен тиждень оренди автомобіля з розрахунку 543 грн. в добу (п. 4.1 Договору).

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, системний аналіз указаних норм свідчить про те, що розписка позичальника, що посвідчує факт передання йому позикодавцем грошової суми й відповідно свідчить про укладення між ними договору позики обов`язково має бути підписана ним.

Відповідно до аб. 2 ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків.

За змістом ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

З огляду на ці вимоги закону, суд при вирішенні спору не бере до уваги показання свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 .

Враховуючи, що розписка ОСОБА_2 про одержання від ОСОБА_1 у борг грошової суми нею не підписана, суд дійшов висновку про те, що позивачем у порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України не доведено належними доказами факт передачі грошових коштів у позику відповідачці й відповідно укладення між ними договору позики.

За таких обставин позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 133, 141, 209, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, трьох процентів річних та інфляційних втрату - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції в тридцятиденний строк з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя