Провадження № 2/325/403/2021
Справа № 325/1382/21
24 грудня 2021 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Діденко Є.В., за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С., розглянувши в смт. Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «СК «КРЕДО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,
позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ТДВ «СК «Кредо» суму страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого в розмірі 216 000,00 грн. та суму страхового відшкодування, пов`язаного із заподіянням моральної шкоди в розмірі 44 000,00 грн.
Ухвалою судді від 04.11.2021 року відкрито загальне провадження у справі, призначено підготовче засідання на 01.12.2021 р., задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
12.11.2021 року до суду надійшла інформація від ГУ Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Від відповідача відзив на позов не надійшов.
Ухвалою суду від 01.12.2021 року закрито підготовче провадження, справа призначена до розгляду на 24.12.2021 року.
Позивачка в судове засідання не прибула, від її представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.
Відповідач в судове засідання уповноваженого представника не направив, про дату час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, повістка отримана 06.12.2021 р., заяв про відкладення не подавав.
На підставі ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача суд вважає можливим провести заочний розгляд справи за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви представника позивача про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з такого.
Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 10.05.2021 року близько 22.00 год. в с. Інзівка Приморського району Запорізької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «DACIA SANDERO» д.н. НОМЕР_1 із автомобільним причепом допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, від яких помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з полісом № 203203591 цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «DACIA SANDERO» д.н. НОМЕР_1 застрахована у ТДВ «СК «КРЕДО».
Згідно з копією свідоцтва про народження, матір`ю загиблого є позивачка ОСОБА_1 , батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_1 є пенсіонеркою, з доходів отримує лише пенсію.
Згідно з довідкою виконавчого комітету Нововасилвської селищної ради від 25.05.2021 р. ОСОБА_3 був зареєстрований і проживав разом з матір`ю ОСОБА_1 .
Актом про засвідчення факту потреби та факту перебування на утриманні від 25.05.2021 р. засвідчено перебування ОСОБА_1 на утриманні у загиблого сина.
Відповідно до довідки форми ОК-5, ОСОБА_3 був застрахованою особою.
Згідно з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 11.06.2021 р., ОСОБА_1 повідомила відповідача про настання страхового випадку з наданням копій документів, і просила виплатити їй страхове відшкодування.
18.06.2021 р. відповідач повідомив про необхідність надання додаткових документів.
06.07.2021 року позивачка направила відповідачу додаткові документи.
Докази прийняття відповідачем рішення стосовно виплати страхового відшкодування, суду не надавались.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон 1961-ІV), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 9 Закону 1961-ІV, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Статтею 22.1 Закону 1961-ІV визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 27 Закону 1961-ІV, страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (стаття 27.3 Закону 1961-ІV).
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду (стаття 27.5 Закону 1961-ІV).
Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що з 01 січня 2021 р. мінімальна заробітна плата складає 6000,00 грн.
Таким чином, мінімальний гарантований законом розмір страхового відшкодування у зв`язку зі смертю потерпілого, складає 216 000,00 грн.
Гарантований законом розмір моральної шкоди складає 72 000,00 грн., проте з урахуванням страхового ліміту 260 000,00 грн. - розмір страхового відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 44 000,00 грн.
У пункті 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 р. № 4, роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
У постанові Верховного Суду від 10.01.2019 р. у справі № 274/4882/17-ц зазначено: «… обов`язок по відшкодуванню шкоди в такому випадку покладається на власників (володільців) джерел підвищеної небезпеки, незалежно від вини обох водіїв або одного із них, якщо не доведуть, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини».
На переконання суду, дослідженими доказами підтверджено настання страхового випадку та обов`язок відповідача відшкодувати шкоду у межах страхового ліміту, визначеного законом. Також, позивачкою доведено її право на отримання страхового відшкодування, як матері загиблого, яка є непрацездатною, проживала разом з сином, перебувала на його утриманні і мала право на таке утримання.
Визначені позивачкою суми страхового відшкодування відповідають мінімальним розмірам відшкодування, які гарантовані законом, і не перевищують суму страхового ліміту.
Водночас, будь-яких доказів на спростування позовних вимог відповідачем надано не було; доказів, які би виключали відповідальність страховика, а саме, що шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили, суду не надано.
Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і їх слід задовольнити.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 223, 247, 263-265, 280-281 ЦПК України, ст.ст. 526-530, 610, 1054-1056-1 ЦК України, суд
позов ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «СК «КРЕДО» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - задовольнити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст рішення суду складено 04.01.2022 року.

Суддя Є.В. Діденко