Дата документу 04.03.2021
Справа № 334/2489/19
Провадження № 2/334/272/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Васильєвої Ю.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя набутого за період шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя набутого за період шлюбу. В позові зазначила, що 15.12.2007 року між сторонами було укладено шлюб. 01.08.2012 року від шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_5 .

26.11.2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами був розірваний. Позивачка разом зі своїм малолітнім сином ОСОБА_5 почала проживати за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується складеним Актом про фактичне місце мешкання від 24.02.2019 року, засвідченого підписами сусідів.

У період перебування у шлюбі, сторонами 10.02.2017 року було придбано у власність нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_3 . Квартира була придбана на підставі Договору купівлі-продажу від 10.02.2017 р., а отже, є такою, що придбана у період шлюбу і за приписами ст.60 СК України та ст.382 ЦК України, належить особам на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу між Сторонами.

ОСОБА_5 , навчається у 1-А класі Запорізької Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 104 ЗМР Запорізької області, що підтверджується довідкою від 26.02.2019 р. №75/01-20 та знаходиться на повному фактичному матеріальному утриманні Позивачки.

Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання сина не надає, у зв`язку з чим позивачка звернулась за видачею судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. На сьогодні, самих лише доходів Позивачки недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування її сина, адже позивачка на сьогоднішній день є інвалідом 3 групи, що зумовлює останню постійно придбавати для підтримання свого здоров`я дороговартісні ліки та проходити постійні обстеження у лікарів.

Дитина, яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні, окрім школи, відвідує додаткові оплатні кружки Скорочитання та ходить до спортивної секції УШУ, які знаходяться у приміщенні Загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 104 ЗМР Запорізької області. Мати забезпечує свого сина необхідними речами одягу, літературою для навчання, їжею, а також сплачує грошові кошти за ліки у випадку хвороби дитини, що значною мірою впливає на її бюджет, а у зв`язку з тим, що відповідач добровільно не сплачує аліменти, вказаних грошових коштів не вистачає для нормального забезпечення дитини, що в свою чергу є підставою для відступлення від рівності часток подружжя у спільній власності.

Відповідач працює - фітнес тренером у фітнес клубі «Президент» та отримує достатньо грошових коштів проте на сьогоднішній день не утримує свого сина. Вказані дані підтверджуються матеріалами з офіційного сайту фітнес клуба «Президент».

Дохід, отриманий позивачкою та який зазначено у відомості від 21.02.2019 року, не достатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

У зв`язку з чим, позивачка вважає, що її частка в спільному майні, набутому у період шлюбу, підлягає збільшенню.

Позивачка просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 2/3 часткиj квартирі АДРЕСА_3 та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

17.04.2019 року ухвалою суду відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 01.08.2019 року.

30.07.2019 р. до суду надійшла заява адвоката Левицької Ю.В. про залучення до розгляду у справі ОСОБА_6 , в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

26.05.2020 року у клопотанні адвоката Левицької Ю.В. про залучення до розгляду у справі ОСОБА_6 , в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору було відмовлено, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

17.11.2020 року представником відповідача адвокатом Буділка П.В. було заявлено клопотання про зупинення провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя набутого за період шлюбу до вирішення по справі № 334/723/20 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири в частині покупця. Ухвалою суду від 17.11.2020 року у задоволенні даного клопотання про зупинення провадження було відмовлено.

Відповідач та його представник відзив на позов не надали.

Позивачка та її представник адвокат Трачук Н.І. в судовому засідання підтримали позов та просили його задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник адвокат Буділка П.В. у судовому засідання просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись, що спірна квартира була придбана за кошти батька відповідача ОСОБА_6 , оскільки сторони не мали власних коштів, та саме батько розраховувався з покупцем.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 15.12.2007 року уклали шлюб, актовий запис № 1022, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 , виданим Ленінським відділом РАЦСу Запорізького міського управління юстиції. (а.с. 10)

Від спільного подружнього життя вони мають сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_2 від 16.08.2012. (а.с. 11)

10.02.2017 у період перебування у шлюбі, на підставі Договору купівлі-продажу, сторонами була придбана квартира, за адресою АДРЕСА_2 .

Право власності на спірну квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 , відомості про яку внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №101, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 158527849 від 05.03.2019 року. (а.с. 14)

26.11.2018 року рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя шлюб між сторонами був розірваний. (а.с. 12)

Позивачка разом з сином ОСОБА_5 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується складеним Актом про фактичне місце мешкання від 24.02.2019 року, засвідченого підписами сусідів. (а.с. 13)

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом вказаної норми щодо майна, придбаного під час шлюбу, діє презумпція його спільності для подружжя, дока один з них не доведе його придбання за особисті кошти.

Частиною 2 та 3 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Відповідач та його представник не заперечували, що квартиру дійсно придбали під час шлюбу, однак заперечували, що квартира придбана за їх спільні кошти, та наполягали, що квартира була придбана за кошти батька відповідача, ОСОБА_6 , тому дана квартира не підлягає поділу. В судовому засіданні відповідач не заперечував, що вони разом з позивачкою підшукували квартиру, та позивачка, як дружина, при укладанні Договору купівлі-продажу у нотаріуса підписувала письмову згоду на придбання даної квартири.

Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст.368 ЦК України майно, придбане подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором між ними чи законом.

Згідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності. Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Доводи відповідача про те, що квартира куплена за кошти батька відповідача, ОСОБА_6 , тому дана квартира не підлягає поділу, є безпідставними, оскільки жодних належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеної позиції суду не було надано.

Таким чином, оскільки квартира була придбана у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України вона є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Позивачка просила суд відступити від рівності часток з посиланням на частину 3 статті 70 СК України та на обставини, які повинен врахувати суд, а саме, що відповідач у добровільному порядку кошти на утримання сина не надає, у зв`язку з чим позивачка звернутися за видачею судового наказу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, тому на даний час самих лише доходів позивачки недостатньо для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування її сина. Однак, позивачка не надала відповідних доказів на підтвердження того, що розмір аліментів, які вона одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку дитини. Про те саме ці обставини визначені законодавцем у частині 3 статті 70 СК України як підстава для відступу від рівності часток спільного майна подружжя.

Доводи позивачки, що син відвідує додаткові оплатні кружки Скорочитання та ходить до спортивної секції УШУ, що потребує додаткових витрат на утримання сина, не можуть бути взяті до уваги при поділу спільного майна подружжя із застосуванням частини 3 статті 70 СК України.

Аналізуючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд встановив відсутність підстав для відступу від рівності часток сторін у праві власності на квартиру, а отже частки подружжя у спірному майні є рівними, оскільки позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження існування підстав для відступлення від засад рівності часток. Такий поділ майна суд вважає найбільш правильним та таким, що максимально відповідає інтересам обох сторін.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя набутого за період шлюбу, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесенні нею, судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам, судовий збір в сумі 1605 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 4980 грн.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 368, 355 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 61, 63, 68, 69, 70 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_4 .

В інший частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_4 , на користь, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_5 , судовий збір в сумі 1605 грн., та витрати на правничу допомогу у розмірі 4980 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено - 15.03.2021 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.