Справа № 571/1936/19
Провадження № 2/571/13/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2021 року смт. Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області, в складі: судді одноособово Комзюк А.Ф., секретаря судового засідання Гордійчук Т.О., за участю представника позивача Вичівської О.Ю., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Державної іпотечної установи до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Позивач, Державна іпотечна установа звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором в розмірі 535 745,58 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 28 липня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Ф1-06/46036-115. У відповідності до п. 2.1. кредитного договору Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 18 600,00 Євро 00 євроцентів з оплатою по процентній ставці 11 % річних.

Пунктом 2.2. кредитного договору встановлено, що для обліку наданих кредитних ресурсів Банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 3.1. кредитного договору видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком.

Пунктом 3.2. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси, отримані за цим Договором до 28 липня 2026 року.

Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на позичковий рахунок. Позичальник зобов`язується щомісяця, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення заборгованості по кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 192,00 Євро. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами. Зазначений розмір Ануїтетного платежу може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до п. 4.3. Кредитного договору Позичальник сплачує проценти щомісяця у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п. 3.2. цього Договору. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відовідної суми на рахунок процентів № 2.6 01. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав позичальнику кредит в розмірі 18 600,00 Євро 00 євроцентів, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 28.07.2006 року.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором 28 липня 2006 року між Банком, позичальником та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 46036-115.

Крім того, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, на виконання п. 5.1. Кредитного договору, 13 грудня 2006 року між Банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 46036-115, посвідчений Сивоглаз С.С., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 3406 (далі - Іпотечний договір).

17 вересня 2015 року постановою Правління Національного банку України № 612 Публічне акціонерне товариство Банк «Фінанси та кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, що призвело до запровадження виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб процедури виведення банку з ринку шляхом введення тимчасової адміністрації до банку. Вказана інформація була розміщена 17.09.2015 року на офіційному сайті Національного банку України за посиланням - https://bank.gov.ua/control/uk/pubnsh/article7art_id-21722548.

Таким чином, згідно із п. 2.1. Договору відступлення, вказана вище обставина призвела до набрання 17 вересня 2015 року чинності Договору відступлення в частині відступлення Банком та набуття Позивачем всіх прав вимоги за Кредитним договором та Договорами поруки. Позивач листом від 15.10.2015 року № 7195/11/2 повідомив позичальника про факт набуття позивачем прав вимоги за кредитним договором, іпотечним договором та договором поруки.

В порушення умов договору відповідач зобов`язання належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 24 вересня 2019 року має заборгованість у розмірі 535 745,58 грн., яка складається з наступного: 239 943,56 грн. - заборгованість по сумі основного боргу; 107 701,33 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 118 429,83 грн. - інфляційні втрати; 69 670,86 грн. - пеня.

Просили стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором в розмірі 535 745,58 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 25 листопада 2019 року провадження у справі відкрито, справу призначено до розгляду.

13 лютого 2020 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву (а.с.93). Відповідач зазначає, що 28 липня 2006 року ним було отримано кредит в ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» відповідно до кредитного договору №Ф106/46036-115. Внаслідок світової кризи не зміг обслуговувати кредит та належним чином виконувати умови договору. 28 вересня 2011 року до нього звернувся ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» з претензією щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 13 441,36 Євро у зв`язку з невиконання умов кредитного договору в частині страхування предмету іпотеки, що призвело до виникнення обов`язку до 01 жовтня 2011 року сплатити всю суму заборгованості. З 02 жовтня 2011 року у ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» виникло право на позов. Тому вважає, що останнім днем строку позовної давності слід вважати 01 жовтня 2014 року. Позовна заява позивачем була подана до суду 07 листопада 2019 року після закінчення перебігу строків позовної давності.Отже, вважають, що в даному випадку, строки позовної давності визначаються відповідно до загальних правил встановлених в Цивільному кодексі України. Сплив позовної давності є підставою для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Посилаючись на судову практику Верховного суду України у справі № 6-116цс13 (постанова від 06.11.2013) та Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (постанова від 28.03.2018), просить застосувати до позовних вимог позовну давність та відмовити у задоволенні позову за спливом строку позовної давності.

04 листопада 2020 року Державною іпотечною установою подано відповідь на відзив (а.с.138) згідно якої вказують, що відповідач ОСОБА_1 визнає факт отримання кредиту за договором №Ф1-06/46036- 115 від 28.07.2006, визнає факт невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором, не заперечує щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, не наводить доказів на підставі яких не погоджується із сумою позовних вимог.

Єдиною підставою, на думку відповідача, для відмови в задоволенні позову є звернення з позовною заявою з порушенням строків позовної давності. Порушення строків звернення з позовною заявою, відповідач пояснює не виконанням ним претензії AT «Банк «Фінанси та Кредит» від 28.09.2011 р. №05/01 (надалі - Претензія).

Претензія ґрунтується на порушенні відповідачем ОСОБА_1 умов п. 8.1.6. Іпотечного договору №46036-115, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С., зареєстрованого в реєстрі за №3407 (надалі - Іпотечний договір).

Відповідно до п. 8.1.6. Іпотечного договору Позичальник зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки на весь період дії договору на умовах погоджених з Банком, а за невиконання зазначеної вимоги відповідно до п.9 Іпотечного договору встановлюється штраф у розмірі 25 % від загальної суми заборгованості.

У Претензії Банк запропонував відповідачу ОСОБА_1 для усунення порушень умов Іпотечного договору надати в строк до 01.10.2011 року докази виконання п. 8.1.6 Іпотечного договору.

У разі невиконання зазначених вимог і відповідно до п. 3.4. Кредитного договору, п. 9 Іпотечного договору Банк вимагав у відповідача ОСОБА_1 здійснити протягом 10 банківських днів повне погашення заборгованості за Кредитним договором, тобто достроково повернути кредитні ресурси, сплатити нараховані проценти, неустойку, пеню та штрафи.

Також в претензії вказано, що у разі невиконання відповідачем договірних зобов`язань у тридцятиденний термін Банк звернеться до суду з метою стягнення заборгованості. Однак, Банк до суду не звернувся у зв`язку із виконанням відповідачем ОСОБА_1 вимог, які були вказані в претензії.

Так, на виконання вимог Банку, відповідачем було надано укладений із страховою компанією договір страхування заставного майна, переданого в іпотеку, а саме Договір страхування №10-Z/20-018-00788 від 18 серпня 2011р., укладений між відповідачем ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» строком дії з 21 серпня 2011р. до 20 серпня 2012 р..

У зв`язку із виконанням відповідачем вимог претензії з 02 жовтня 2011 року у Банку не виникало права на позов.

Звертають увагу, що на момент звернення Державної іпотечної установи до суду із позовом строк дії Кредитного договору №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року не сплив. Відповідно до п. 3.2. Кредитного договору, позичальник зобов`язується повністю повернути Кредитні ресурси отримані за цим Договором, до 28 липня 2026 р..

Після виконання вимог Претензії відповідачу не направлялись вимоги про дострокове повернення кредитних ресурсів.

Така вимога заявлена Державною іпотечною установою в момент звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів.

Вважають, що відповідач з метою ухилення від виконання зобов`язань за кредитним договором надав суду інформацію, що не відповідає фактичним обставинам. Таким чином, позивач звернувся до суду в межах строків позовної давності. З огляду на те, що відповідач ОСОБА_1 визнає факт не виконання своїх зобов`язань за кредитним договором і у відзиві не наводить інших заперечень щодо позову, крім порушення строків позовної давності, то позовні вимоги Державної іпотечної установи підлягають задоволенню.

02 лютого 2021 року відповідачі подали до суду заяву про застосування строків позовної давності вказуючи на те, що 18 серпня 2011 року відповідачем в приміщенні філії «Північно-західне Регіональне управління AT «Банк «Фінанси та кредит» по вул. Відінська, 4 в м. Рівне було підписано договір №10-z/20-018-00788 добровільного страхування заставного майна фізичних осіб. Відповідно до умов Договору струхування, страховик, в разі набрання чинності зазначеним договором, зобов`язується забезпечити страхове покриття предмету іпотеки на випадок настання страхового випадку на користь вигодонабувача - AT «Банк «Фінанси та кредит». Відповідно до умов п.п. 11.3. Договору страхування, договір набирає чинності з 00:00 годин дня наступного за датою сплати страхового платежу в повному обсязі в касу або на поточний рахунок Страховика, але не пізніше 21 серпня 2011 року та діє до 24:00 години 20 серпня 2012 року.

Позивачем обумовлений договором страховий платіж не сплачений.

Таким чином договір №10-z/20-018-00788 добровільного страхування заставного майна фізичних осіб від 18 серпня 2011 року чинності не набрав,тобто є не укладеним.

Відповідно обов`язок відповідача, щодо страхування предмету іпотеки покладений на нього Кредитним договором та Договором іпотеки не виконаний.

28 вересня 2011 року AT «Банк «Фінанси та кредит» звернувся до відповідача з претензією вихідний № 05/01 на суму 13 564,19 Євро. Якою вимагалось в строк до 01 жовтня 2011 року надати AT "Банк "Фінанси та кредит" за місцем знаходження філії "Північно-Західне РУ", належним чином завірені копії платіжних документів про сплату страхових платежів та договорів страхування з акредитованої страхової компанії .

Зазначена вимога виконана не була. Відповідно починаючи з 02 жовтня 2011 року розпочався перебіг строків позовної давності. Позов було заявлено 07 жовтня 2019 року. Тому, посилаючись на норми статті 257 ЦК України просять до заявлених позовних вимог застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.170-171).

Згідно письмових пояснень від 02.02.2021 відповідач ОСОБА_1 , вказує, що 11 лютого 2015 року між Банком та Позивачем був укладений договір відступлення права вимоги № 17/4-В. Таким чином відбулась заміна сторони в зобов`язанні що відповідає вимогам частини другої пункту 1 статті 512 Цивільного кодексу України, зокрема кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок правонаступництва. При заміні кредитора у зобов`язанні обмеження переходу прав не передбачено.

Позивач набув прав кредитора по відношенню до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , щодо вимоги погашення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки у відповідності до вимог Кредитного договору ОСОБА_3 зобов`язаний здійснити погашення заборгованості в іноземній валюті шляхом сплати ануїтетного платежів відповідно у нового кредитора як правонаступника існує вимога погашення заборгованості в іноземній валюті. Невиконання взятих на себе зобов`язань відповідним чином є підставою для виникнення у позивача права на позов оскільки починаючи з 01 вересня 2011 року відповідач взяті на себе зобов`язання не виконує.

До позовної заяви позивачем надано розрахунок основної суми боргу та процентів за користування кредитними коштами станом на 24.09.2019. Зазначеним розрахунком позивач обґрунтовує розмір заборгованості заявлений в позові причому всі величини зазначені в валюті України без жодної прив`язки до валюти зобов`язання. Одночасно до позову позивач надає довідку про стан заборгованості за кредитним договором від 28 липня 2006 року станом на 24.09.2019 року зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 має заборгованість перед Державною іпотечною установою в розмірі 535745,58 грн. в тому числі по основному боргу 239943,56 грн. прострочені відсотки за користування кредитом 107701,33 грн. пеня 69670,86 грн. інфляційні втрати 118429,83 грн.

До кредитного договору зміни щодо валюти зобов`язання не внисились. Станом на сьогоднішній день відповідач має заборгованість перед позивачем виключно в іноземній валюті, в той самий час всі розрахунки надаються у валюті, яка відмінна від валюти зобов`язання.

Позовна заява та відповідь на відзив не містять посилання на правові підстави зміни валюти зобов`язання, а також не наведено саме з яких причин відбулась зміна такої валюти. Відповідно здійснення розрахунку заборгованості в валюті відмінної від валюти зобов`язання за кредитним договором не є належним доказом.

Просить винести рішення яким відмовити в задоволенні.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позов підтримала просила задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та відповіді на відзив та доповнила, що відповідачі не заперечують сам факт наявність боргу по кредитному договору, вони лише вважають, що позивачем пропущений строк звернення до суду. Проте, посилання відповідача на претензію, як підставу зміни перебігу строків позовної давності є помилковим, оскільки на виконання зазначеної претензії відповідач уклав договір страхування заставного майна, який надав банку. І з вказаної дати у банку виникло право, а не обов`язок, звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту. Більш того, кредитний договір укладений до 2026 року, тобто строки давності не спливли. Крім того, на момент відступлення права вимоги, була зафіксована сума боргу в Євро та по курсу в національній грошовій одиниці - гривні. Розрахунок заборгованості проведений позивачем, виходячи із зафіксованої суми боргу у гривнях. Якщо ж відповідач не погоджується із наведеним розрахунком, він може надати свій. Проте іншого розрахунку відповідач не наводить. Зважаючи на курс гривні до Євро на час відступлення права вимоги та на час звернення до суду, то сума боргу буде значно більша. Оскільки у Державної іпотечної установи відсутня ліцензія на валютні операції, розрахунок проведений у гривні, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 25 липня 2018 року по справі № 308/3824/16. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 просить у позові відмовити.

Представник відповідачів-адвокат Мушкеєв В.В. позовні вимоги вважає необґрунтованими, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, письмових поясненнях відповідачів та доповнив, що зазначений правочин є нікчемний. Більш того, Державна іпотечна установа не мала та не має ліцензії на здійснення валютних операцій, а наданий позивачем розрахунок є невірним, тому вказаний розрахунок заборгованості є неналежним та недопустимим доказом у справі. Вважає, що у банку виникло право на позов 2 жовтня 2011 року, про що вказувалось у претензії. Відтак, 2 жовтня 2014 року сплив трирічний строк позовної давності. Тобто, Державна іпотечна установа за договором відступлення права вимоги набула пропущеного права вимоги. Звісно, позивач міг просити суд поновити вказані строки, але такого клопотання не було подано. Пропуск строку позовної давності є безумовною обставиною відмови у позові, тому просить відмовити у позові з підстав пропуску строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася повторно, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до наступного.

Встановлено, що 28 липня 2006 року відповідач ОСОБА_1 уклав договір №Ф1-06/46036-115 від 28.07.2006 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк Фінанси та Кредит», отримав строковий кредит у сумі 18 600,00 Євро з оплатою по процентній ставці 11 % річних до 28 липня 2026 року (а.с. 15-19).

Відповідно до договору поруки №46036-115 від 28.07.2006, ОСОБА_3 як поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28.07.2006 року, укладеним між Кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові надати кредит у розмірі 18 600 Євро, зі сплатою 11 процентів річних (а.с. 29-31).

Відповідно до п. 2.1. кредитного договору Банк надає позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 18 600,00 Євро з оплатою по процентній ставці 11 % річних.

Пунктом 2.2. кредитного договору встановлено, що для обліку наданих кредитних ресурсів Банк відкриває позичальнику позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Згідно з пунктом 3.1. кредитного договору видача кредитних ресурсів за цим договором проводиться на підставі письмової заяви позичальника, за погодженням з банком.

Пунктом 3.2 кредитного договору встановлено, що позичальник зобов`язується повністю повернути кредитні ресурси отримані за цим договором до 28 липня 2026 року. Погашення проводиться шляхом зарахування відповідної суми на Позичковий рахунок.

Позичальник зобов`язався щомісяця в термін до 10 числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості по Кредитних ресурсах у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого за цим договором становить 192,00 Євро. У складі Ануїтетного платежу також сплачуються проценти за користування кредитними ресурсами.

Відповідно до п. 4.3. кредитного договору Позичальник сплачує проценти щомісяця у строк до 10 числа кожного місяця, у складі щомісячного Ануїтетного платежу, розмір якого встановлений п. 3.2. цього Договору. У зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за попередній календарний місяць. Проценти сплачуються шляхом зарахування відповідної суми на рахунок процентів № НОМЕР_2 (а.с.15-19).

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надав позичальнику кредит в розмірі 18 600,00 Євро, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 28.07.2006 року.

Відповідно до квитанції №1 від 28 липня 2006 року ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 18600,00 EUR, еквівалент у гривнях складає 119 638,64 гривень (а.с. 28).

Згідно графіку погашення кредиту, сплати процентів та щомісячної комісії, що становить додатку №1 до договору №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року встановлено, що починаючи з 10.08.2006 до 28.07.2026 щомісячно десятого числа кожного місяці встановлено загальну суму погашення 192,00 Євро та 239 гривень щомісячної комісії. Даний графік погоджено із Банком та Позичальником ОСОБА_1 (а.с.20-27).

Пунктом 5.1 кредитного договору встановлено, що забезпеченням виконання зобов`язань за цим договором є застава нерухомості (іпотека): однокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею - 34,6 кв.м, житловою площею - 17,3 кв.м.

Позичальник зобов`язується в день видачі кредитних ресурсів укласти з банком договір застави (іпотеки) одночасно з укладенням договору купівлі-продажу зазначеної нерухомості.

На виконання вказаних зобов`язань за кредитним договором 13.12.2006 року між банком та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір №46036-115, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Сивоглаз С.С. та зареєстрованого в реєстрі за №3406 (а.с.32).

Згідно пункту 1 вказаного Іпотечного договору, предметом іпотеки є однокімнатна квартира під номером АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 8.1.6. Іпотечного договору Позичальник зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки протягом двох робочих днів від дати укладення цього договору на користь іпотекодержателя на весь період дії договору на умовах, погоджених з іпотекодержателем, а за невиконання зазначеної вимоги відповідно до п.9 Іпотечного договору встановлюється штраф у розмірі 25 % від загальної суми заборгованості.

28 вересня 2011 року AT «Банк «Фінанси та Кредит» звернулося до ОСОБА_1 із претензією за №05/01 про порушення ОСОБА_1 умов п. 8.1.6. Іпотечного договору та запропонувало для усунення порушень умов Іпотечного договору надати в строк до 01.10.2011 року докази виконання п. 8.1.6 Іпотечного договору (а.с.95).

На виконання вимог Банку, відповідачем укладено договір добровільного страхування переданого в іпотеку заставного майна, а саме Договір страхування №10-Z/20-018-00788 від 18 серпня 2011р., укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Альфа-Гарант» строком дії з 21 серпня 2011р. до 20 серпня 2012 р. (а.с.141-146).

Твердження відповідача та його представника, що договір страхування не був укладений, оскільки відповідачем не було сплачено страхового платежу, не заслуговує на увагу суду, оскільки зазначене не підтверджене належними доказами.

11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір відступлення права вимоги №17/4-В, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., який зареєстровано в реєстрі за №616 (а.с.37-40).

Відповідно п.1.2 вказаного договору відступлення первісний кредитор відступає, а новий кредитор (позивач по справі) набуває всі права вимоги за договороми (кредитними, іпотеки, поруки тощо).

На правах вимоги за вказаним договором, 15.10.2015 позивач звернувся до ОСОБА_1 із листом №7195/11/2 та повідомив останнього про набуття ним права вимоги за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28.07.2006, Іпотечним договором №46036-115 від 28.07.2006 та договором поруки №46036-115 від 27.01.2011 (а.с.43).

Листом №3-242100/22658 від 23.11.2015 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» надала Державній іпотечній установі довідку про залишок заборгованості по іпотечним кредитам станом на 17.09.2015. Згідно п.525 Додатку до вказаного листа, залишок основних зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17.09.2015 становить 239 943, 56 гривень (а.с.49-50).

Відповідно до довідки №6713/32/28 від 07.10.2019 про стан заборгованості за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28.07.2006 (позичальник ОСОБА_1 ) станом на 24.09.2019 складає:535 745,58 гривень, в тому числі: по сумі основного боргу - 239 943,56 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 107 701,33 грн., пеня - 69 670,86 грн., інфляційні втрати - 118 429,83 грн. та долучено розрахунок вказаних сум (а.с.8-14).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу вимог ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначено в статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписами статті 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Пунктом 2.1. Договору поруки №46036-115 від 28.07.2006 встановлено, що у випадку невиконання боржником забов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 несуть солідарну відповідальність перед позивачем за невиконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

В письмових поясненнях та заяві ОСОБА_1 не заперечує факту невиконання ним перед позивачем грошового зобов`язання, однак просить до заявлених позовних вимог застосовувати строки позовної давності, вказуючи а те, що перебіг строків давності розпочався з 02.10.2011, а позов до суду було заявлено 07.10.2019, тобто з пропуском строків позовної давності.

Вказані твердження відповідача є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст.257, ч.1 ст.259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

В силу вимог ч.5 ст.161 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2006 між ТзОВ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Ф1-06/46036-115. Відповідно до п.3.2. вказаного договору, позичальник зобов`язався повністю повернути кредитні ресурси отримані за цим договором до 28 липня 2026 року.

Тобто, перебіг строку позовної давності розпочнеться з 28.07.2026. Тому, посилання представника відповідача на претензію від 28.09.2011 (а.с.95), як підставу перебігу строків позовної давності, є помилковими.

Щодо тверджень представника відповідача на розрахунок заборгованості, проведений у грошовій одиниці гривня, як неналежний і недопустимий , слід зазначити.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

В силу вимог ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом на території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, у частині другій статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається у гривні за офіційним курсом Національного банку України.

За правилом частини третьої статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави дійти висновку, що у разі відсутності у сторін відповідної ліцензії НБУ, засобом погашення грошового зобов`язання є національна валюта України - гривня.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом, який у постанові від 25 липня 2018 року по справі №308/3824/16 зазначив, що незалежно від визначеної сторонами валюти боргу у зобов`язанні (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов`язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є виключно національна валюта України - гривня - у разі відсутності у сторін відповідної ліцензії НБУ.

Враховуючи вищевикладені обставини у справі та правові норми, те, що розрахунок заборгованості відповідачем ОСОБА_1 не спростований, а поручитель ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність за неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за договором кредиту, тому сума боргу в розмірі 535 745, 58 гривень підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку.

Згідно ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах.

Керуючись ст.ст.264,265,282 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи заборгованість за кредитним договором №Ф1-06/46036-115 від 28 липня 2006 року в розмірі 535 745 (п`ятсот тридцять п`ять тисяч сімсот сорок п`ять) гривень 58 копійок, з яких: 239 943 гривні 56 копійок - заборгованість по сумі основного боргу; 107 701 гривня 33 копійки - прострочена заборгованість по відсотках за користування кредитом; 118 429 гривень 83 копійки - інфляційні втрати; 69 670 гривень 86 копійок - пеня.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Державної іпотечної установи витрати по сплаті судового збору у розмірі 4018 (чотири тисячі вісімнадцять) гривень 09 копійок, з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: Державна іпотечна установа, місцезнаходження: 01133, м.Київ, вул.Лесі Українки, буд.34, ідентифікаційний код -33304730.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне рішення складено 12.03.2021.

Суддя А.Ф.Комзюк