Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/481/20

Номер провадження: 2/511/18/21

01 березня 2021 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

секретаря судового засідання Шкарпицька В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця,

за участю відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача адвоката Немна П.М.,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2020 року на адресу Роздільнянського районного суду Одеської області надійшла вищевказана позовна заява.

Стислий виклад позиції позивача.

Вказана позовна заява мотивована тим, що 11.08.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. В результаті укладенні договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули кожен право власності на Ѕ частку на магазин «Анюта», загальною площею 106,50 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . У травні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійшло усної згоди щодо придбання ОСОБА_1 Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що належить ОСОБА_2 . Однак, після підготовки необхідних для майбутнього укладення договору купівлі продажу Ѕ частки магазину «Анюта», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відклали укладення зазначеного договору, у зв`язку з перемовинами щодо вартості магазину та поділу іншого майна подружжя. Однак, ОСОБА_1 стало відомо, що 18.03.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який належав ОСОБА_2 . Зазначений договір дарування був посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Б.І. Позивач вважає, що зазначений договір дарування Ѕ частки магазину «Анюта», який належав ОСОБА_2 є удаваним та був укладений для приховування дійсного укладення договору купівлі продажу.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати договір дарування Ѕ приватної спільної частки магазину «Анюта», укладений 19.03.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрати на правничу правову допомогу, у відповідності до розрахунку наданого позивачем після ухвалення рішення по суті.

Додатково, разом з позовною заявою, позивачем було подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі №511/481/20, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна у вигляді Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 239), що належить відповідачу ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.03.2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження. (Т.1., а.с.39-40)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.03.2020 року, за заявою позивача, вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі №511/481/20, шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна у вигляді Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 239), що належить відповідачу ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ). (Т.1., а.с.41-43)

30.03.2020 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про витребування від приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішер Б.І., засвідчену належним чином копію договору дарування Ѕ частки приватної спільної частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 239), укладений 19.03.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (Т.1., а.с.50-52)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.04.2020 року від приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Б.І. (67400, Одеська область м. Роздільна, вул. Європейська, 28), за клопотанням позивача, витребувано засвідчену належним чином копію договору дарування, серія та номер 184, укладений 19.03.2019 року між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ). (Т.1., а.с.66-68)

12.05.2020 року на адресу суду від приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Б.І. надійшли витребувані судом документи. (Т.1., а.с.83-111)

12.05.2020 року на адресу суду від представника позивача адвоката Козлова О.О. надійшло клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідків ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т.1., а.с.112-113)

12.05.2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю. Додатково відповідач зазначив про понесені судові витрати, у вигляді оплати професійної правової допомоги на суму 10000 грн., зокрема на вивчення адвокатом матеріалів по вищевказаній цивільній справі, підготовці подачі, відправці почтовим зв`язком даного відзиву, участі адвоката в судових засіданнях, в якості представника відповідача. (Т.1., а.с.130-133)

22.05.2020 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про його допит в якості свідка по вказаній цивільній справі. (Т.1., а.с.148)

25.05.2020 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшла заява про виклик в судове засідання свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . (Т.1., а.с.149)

27.05.2020 року на адресу суду від ОСОБА_5 , надійшла заява про допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_8 . (Т.1., а.с.150-151)

17.06.2020 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Немерцалової С.В. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого остання із зазначеною позовною заявою ОСОБА_1 не згодна у повному обсязі, вважає позовні вимоги позивача не обумовленими законом та необґрунтованими, а отже у їх задоволенні просить відмовити у повному обсязі. (Т.1., а.с.165-168)

14.07.2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Козлова О.О. надійшла відповідь на відзив представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_9 , в якому представник позивача зазначив, що твердження відповідача зазначені у відзиві є такими, що не відповідають дійсності, наполягав на задоволенні позовних вимог. (Т.1., а.с.186-187)

14.07.2020 року на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Козлова О.О. про допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 . (Т.1., а.с.190,191)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 15.07.2020 року, за клопотанням представника позивача, від Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) було витребувано інформацію про перетин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , державного кордону України у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 р. включно. (Т.1., а.с.198-200)

24.07.2020 року на адресу суду від першого заступника начальника Головного центру обробки спеціальної інформації ОСОБА_12 надійшов лист №0.184-19682/0/15-20-вих від 20.07.2020 року про необхідність уточнення запитуваної інформації. (Т.1., а.с.205)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 30.07.2020 року, за клопотанням представника позивача, від Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 26) було витребувано уточнену інформацію про перетин ОСОБА_2 , громадянкою України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_3 , державного кордону України у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 р. включно. (Т.1., а.с.208)

31.08.2020 року на адресу суду від в.о. начальника Головного центру обробки спеціальної інформації ОСОБА_12 надійшов лист №0.184-22386/0/15-20-вих від 21.08.2020 року, відповідно до якого було повідомлено про те, що відомостей перетинання державного кордону України у період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року громадянкою України ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в базі даних не виявлено. (Т.1., а.с.219)

04.08.2020 року на адресу суду надійшли заперечення відповідача ОСОБА_5 про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.222-224)

17.09.2020 року на адресу суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Козлова О.О. надійшла заява про зменшення/збільшення розміру позовних вимог. Вказана заява мотивована тим, що ОСОБА_1 було замовлено звіт про ринкову вартість магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Згідно звіту про визначення вартості магазину «Анюта» від 04.09.2020 року, ринкова вартість зазначеного об`єкту нерухомого майна становить 563286,00 грн. Відповідно, ринкова вартість Ѕ приватної спільної частки магазину «Анюта» становить 281643,00 грн. З урахуванням укладення удаваного правочину, з наміром приховування договору купівлі продажу спірного об`єкта, позивач вважає, що його переважне право на купівлю було порушено.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить суд визнати недійсним та скасувати договір дарування Ѕ приватної спільної частки магазину «Анюта», укладений 19.03.2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та перевести на ОСОБА_1 права та обов`язки покупця Ѕ приватної спільної частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . (Т.2., а.с.1-2)

28.09.2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_5 надійшли заперечення щодо прийняття заяви про зменшення/збільшення позовних вимог. Вказані заперечення мотивовані тим, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги домислами, а не належним, достатніми, достовірними, допустимими доказами. (Т.2, а.с.28-30)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.10.2020 року заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Козлова О.О. про збільшення позовних вимог по вказаній цивільній справі було прийнято, встановлено строк відповідачам для подання відзиву на позовну заяву. (Т.2, а.с.34-36)

12.10.2020 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_5 надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Вказаний відзив мотивований тим, що позовну вимогу в переведенні прав та обов`язків покупця, у відповідності з вимогами ч.4 ст.362 ЦК України можливо заявити тільки в разі наявності договору купівлі продажу частки у праві спільної часткової власності, з порушенням переважного права, однак оспорюваний договір являється договором дарування і відповідно до вимоги ч.4 ст.362 ЦК України не підлягає застосуванню. Більш того заявлена вимога подана представником позивача поза межами позовної давності в один рік, визначеної законодавством до вищевказаної вимоги.(Т.2, а.с.40-42)

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.11.2020 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. За клопотанням представника позивача адвоката Козлова О.О. в судове засідання викликано свідків: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . За клопотанням відповідача ОСОБА_5 в судове засідання викликано свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (Т.2., а.с.59-62)

15.02.2021 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_14 надійшло клопотання про стягнення з ОСОБА_1 на Користь ОСОБА_5 судові витрати (правнича допомога), пов`язані з розглядом справи №511/481/20 в сумі 20000,00 грн. (Т.2.,а.с.125-126)

01.03.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача адвоката Клепикова М.С. про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якого представник позивача просить суд відмовити ОСОБА_5 у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. В подальшому представник позивача адвокат Клепиков М.С. надав суду заяву про необхідність не брати до уваги надані ОСОБА_5 доказів, поданих разом із клопотанням про стягнення судових витрат, оскільки ним не були виконані вимоги ст.. 83 ч.9 ЦПК України, а саме не направлено клопотання та копії доказів, долучених до них, заздалегідь представнику позивача, для ознайомлення.

Представник позивача адвокат Клепиков М.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Пояснив, що вважає оспорюваний договір дарування магазину « ОСОБА_15 » удаваним, для необхідності того, що позивач не придбав зазначений магазин та відповідач ухилився від сплати податків. Вартість придбання ОСОБА_5 Ѕ частки магазину відома, однак розголошувати вказані відомості йому заборонено, у зв`язку з адвокатською таємницею. Раніше ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усно домовлялись про купівлю ОСОБА_1 Ѕ частки магазину, який належав ОСОБА_2 . 15.10.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 з письмовою пропозицією о купівлі Ѕ частки вказаного магазину, однак відповідачка ОСОБА_2 проігнорувала вказану вимоги. Стосовно застосування строку позовної давності щодо вимоги про переведення прав покупця, адвокат Клепиков М.С. зазначив, що відомості стосовно договору дарування ОСОБА_2 ОСОБА_5 частки магазину позивачу стало відомо лише 22.09.2019 року, після сутички ОСОБА_5 в магазині «Анюта».

Відповідач ОСОБА_5 , в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 дійсно домовлялись з ОСОБА_2 про купівлю Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », однак ОСОБА_2 не погодилась з сумою, запропонованою ОСОБА_1 за її частку. Також зазначив про те, що його дружина є близькою подругою ОСОБА_2 . Вони дружили родинами. В час, коли ОСОБА_2 розлучилась з ОСОБА_1 , їх родина зайняла бік ОСОБА_2 . Дружина ОСОБА_14 допомогала ОСОБА_2 з магазином, возила продукти в магазин, безкоштовно. ОСОБА_5 часто надавав в борг грошові кошти. Допомагав доньці ОСОБА_2 , придбали їй плаття на весілля. На підставі викладеного, ОСОБА_2 вирішила подарувати йому свою частку магазину, в знак подяки.

Представник відповідача адвокат Немна П.М. в судовому засіданні пояснив, що всі докази, надані представником позивача є припущеннями. Звіт про оцінку вартості магазину «Анюта» не є предметом вказаного спору, натомість це є відхиленням від предмету спору. Наміру від ухилення сплати податків, або укладення удаваного договору дарування ОСОБА_2 не мала. Доказів, на підтвердження домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про купівлю частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до матеріалів справи не долучено. Твердження позивача про те, що ОСОБА_2 самостійно замовляла звіт про оцінку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », в якості підготовки до складання договору купівлі продажу між нею та ОСОБА_1 є хибними, оскільки на той момент ОСОБА_2 не перебувала на території України, що підтверджується відповіддю державної прикордонної Служби України. Також, представник відповідача зазначив про те, що ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_5 здати в оренду свою частку магазину за 3000 грн., а отже він вважав останнього власником магазину. Також представник відповідача зазначив про те, що цивільне процесуальне законодавство не забороняє дарувати своє майно будь якій особі, сторонній або родичам. Стосунки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є неприязненими. Стосовно вимоги позивача про визнання за ним прав покупця, адвокат Немна П.М. вважає, що вона є взаємовиключною з іншою вимогою, оскільки неможливо визнати по недійсному договору права та обов`язки покупця. Стосовно заяви про стягнення судових витрат на правничу допомогу, адвокат Немна П.М. просив суд залишити вказану заяву без розгляду, оскільки в разі відмови у задоволенні позовних вимог, відповідач ОСОБА_5 в п`ятиденний строк після ухвалення рішення по справі звернеться до суду з заявою про ухвалення додатково рішення по справі, щодо стягнення відповідних судових витрат на правничу допомогу з ОСОБА_1 , на підтвердження чого надав відповідну заяву до закінчення судових дебатів.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Немерцалова С.В. в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Третя особа - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Позиція суду.

Заслухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача та свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні докази приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до договору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя від 11.08.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований в реєстрі за №2262 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали вказаний договір щодо поділу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . Відповідно до вказаного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули право власності по Ѕ частки на зазначений магазин « ОСОБА_16 , а.с.8)

Магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_4 від 31.07.2009 року, виданим на підставі рішення виконкому Роздільнянської міської ради від 29.07.2009 року. (Т.1., а.с.11)

На підставі вищевказаного Договору, відомості про власників було внесено до Реєстру прав власності на нерухоме майно 04.03.2010 року, що підтверджується відміткою на Договорі про поділ майна від 11.08.2009 року.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 11.08.2009 року №7602547 встановлено, що магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , належить на підставі угоди про розподіл спільного майна подружжя: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , реєстраційний номер 3569957. (Т.1., а.с.9)

Вищевказане також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26.02.2019 року №159906099. (Т.1.,а.с.104)

Судом встановлено, що 23.05.2018 року ОСОБА_14 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2012 року по цивільній справі №2-6742/11, за заявою позивача ОСОБА_1 . З вказаною заявою була ознайомлена ОСОБА_2 , що підтверджується відміткою на заяві від 23.05.2018 року. (Т.1., а.с.12)

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.06.2018 року заяву ОСОБА_1 було задоволено, скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.01.2012 року по справі №2-6742/11. Знято заборону відчуження у будь якій спосіб вантажного автомобілю марки ГАЗ 33021, 2002 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 та вантажного автомобілю ГАЗ 3307 СПГ, 1991 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_1 . Знято заборону відчуження у будь якій спосіб квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 . Знято арешт та заборону відчуження у будь- якій спосіб усього майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Знято арешт та заборону відчуження у будь який спосіб усього майна (окрім товарів в обороті), яке знаходиться в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_4 ., а.с.14)

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , власник ОСОБА_2 , затвердженого Директором ТОВ «Росла», вбачається, що станом на 31.05.2018 року, Ѕ частка магазину «Анюта» становить 149059,00 грн., вартість 1 кв.м. становить 2799,23 грн. (Т.1., а.с.15-27)

На підставі витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.03.2010 року №25486236 встановлено, що власником Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 (Т.1., а.с.87)

Відповідно до договору дарування №184 від 18.03.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Роздільнянського районного нотаріального округу Фішером Б.І. та зареєстрованого в реєстрі за №184, встановлено, що ОСОБА_2 передала добровільно та безоплатно у дар Ѕ частку магазина «Анюта» по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 (Т.1., а.с.84-86)

Відомості про це внесено до Державного реєстру речових прав, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав від 26.02.2020 року №201898729. (Т.1.,а.с.6-7)

15.10.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_5 з пропозицією про складення договору оренди приміщення, яке належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування №184 від 18.03.2019 року, згідно з яким зобов`язався сплачувати ОСОБА_5 , як Орендодавцю орендну плату в розмірі 3000,00 грн. щомісячно. В разі незгоди ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_5 скласти договір купівлі продажу Ѕ частки спільної часткової власності магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка належить ОСОБА_5 та продати частку, яка належить ОСОБА_5 ОСОБА_1 за 13075 доларів США. (Т.1.,а.с.136-137)

З відзиву на позовні вимоги, надані суду представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Немерцаловою С.В. вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 10.11.2011 року. Причиною розлучення стало домашнє насильство з боку ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 . ОСОБА_1 неодноразово чинив перепони ОСОБА_2 у користування її майном, вчиняв сварки та спричиняв їй тілесні ушкодження. ОСОБА_2 неодноразово зверталась до правоохоронних органів. З наведеного, представник відповідача адвоката Немерцалова С.В. зазначила, що ОСОБА_2 не мала наміру у 2018 році продавати Ѕ частку магазину «Анюта» ОСОБА_1 . Також у відзиві ОСОБА_9 зазначила про те, що твердження позивача про те, що він в усному порядку домовився з ОСОБА_2 про продаж належної їй Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » є надуманими, оскільки останній не зазначає вартість, за яку вони домовились про продаж вказаної частки.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 є його колишньою дружиною. Укладенню спірного договору дарування у 2011 році передувала процедура розлучення та розділу майна. Тоді ж появилась сім`я ОСОБА_17 , яка хотіла заволодіти майном та магазином. Дружинна ОСОБА_5 навіть отримала від ОСОБА_2 довіреність на управління половиною магазину. Укладений між відповідачами договір дарування магазину- насправді його продаж за борги, які мала ОСОБА_2 перед сім`єю ОСОБА_17 . Повідомив, що 25.04.2018 ОСОБА_2 приїхала з Греції, де вона проживає багато років, в м. Роздільна до ОСОБА_17 . Він викликав поліцію, оскільки проти неї було порушено кримінальну справу і вона перебувала у розшуку. Наступного дня йому зателефонувала його мати і повідомила, що до неї приходила відповідачка і висловила намір вирішити з ним всі майнові питання, в тому числі готова була продати йому свою долю в магазині за 5000 доларів США. Він зателефонував відповідачці і вони домовились про угоду. Оскільки їх спільно набуте за час шлюбу мано було арештовано Київським районним судом м.Одеси, вони майже через 10 років після розділу майна написали до суду спільну заяву про зняття арешту з майна. Для оформлення угоди купівлі-продажу половини магазину вони звернулись за консультацією до приватного нотаріуса Патраманської Л.М., яка порадила їм спочатку зробити оцінку магазину. Всі оригінали документів, в тому числі паспорт, були у відповідачки і вона сама надавала їх помічнику нотаріуса для копіювання і замовлення звіту про оцінку майна. Але процес підготовки угоди між ним та відповідачкою затягнувся, а їй потрібно було терміново поїхати до Греції і вони домовились на укладення угоди восени. Але такою паузою скористались ОСОБА_17 , яким ОСОБА_18 була винна гроші. Осінню вона перестала виходити на зв`язок, а в березні 2019 року вона подарувала свою половину магазину ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні 18.01.2021 року пояснила, що ніколи не чула від ОСОБА_1 розмов щодо купівлі у ОСОБА_2 . частини магазину. ОСОБА_2 в особистій розмові зазначила про те, що хоче подарувати ОСОБА_5 частину магазину, оскільки їх родини мають дружні стосунки та постійно допомагають один одному.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні 18.01.2021 року пояснила, що позивач ОСОБА_1 є її сином, а відповідачка ОСОБА_2 - колишньою невісткою. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поділили магазин «Анюта» по Ѕ кожному. Особисто їй ОСОБА_2 повідомила, що хоче продати свою половину магазину «Анюта» за 5 тисяч доларів США ОСОБА_1 , однак потім вона подарувала належні їй пів магазину ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні 18.01.2021 року пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 давно дружать. Родина ОСОБА_17 постійно допомагала ОСОБА_2 . Стосовно того факту, що ОСОБА_2 домовилась з ОСОБА_1 щодо передачи йому належній ОСОБА_2 на праві власності половини магазину " ОСОБА_15 " свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні 02.12.2020 року пояснив, що щодо домовленостей між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо продажу спірного магазину йому нічого не відомо. Він бачив їх обох у 2018 році особисто біля нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_21 . У нього як ФОПа, який надає комерційні послуги, вони замовляли оцінку магазину для укладення договору купівлі-продажу, однак в якій день це було, хто з них замовляв та оплачував вказану оцінку, він не знає, оскільки в офісі не знаходиться. В травні місяці 2018 року він надав ОСОБА_1 копію замовлення з електронної пошти в проектну організацію для проведення оцінці, однак хто отримав звіт про визначення ринкової вартості магазину, він також не знає, вказаною оцінкою сторони не скористались.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні 02.12.2020 року пояснив, що ОСОБА_2 приїхала до ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 , коли був його день народження. На території їх домоволодіння була сварка, приїхала поліція. Потім ОСОБА_1 розповів, що нібито домовився з ОСОБА_2 про поділ майна. По сьогоднішній день свідок не бачив ОСОБА_2 . Стосовно договору дарування нічого не знає.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні 02.12.2020 року пояснила, що коли вони переїхали до м. Роздільна, познайомились з ОСОБА_2 , почали дружити. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучились, вони перестали товаришувати з ОСОБА_1 25.04.2020 року ОСОБА_2 пішла за своїми речами до ОСОБА_1 , однак він її побив. Коли ОСОБА_2 оформила на ОСОБА_5 довіреність на магазин, приїхав ОСОБА_1 та забрав з магазину увесь товар. Ніяких грошових коштів за магазин їх родина ОСОБА_2 не платила. Було складено договір дарування. ОСОБА_2 подарували їх вказану частину магазину, оскільки вони часто їй допомагали та підтримували.

Мотивувальна частина і доводи суду та застосовані норми права

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

При цьому позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Оскільки згідно з частиною першою статті 202, частиною третьою статті 203 ЦК України головною вимогою для правочину є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків, то основним юридичним фактом, який суд повинен установити, є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору дарування, а також з`ясувати питання про те, чи не укладено цей правочин з метою приховати інший.

За таких обставин для визнання угоди удаваною позивачу необхідно надати відповідні докази, а суду - встановити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їх дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 насправді мали на меті укласти договір купівлі-продажу, так як укладенню договору дарування передували перемовини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо переоформлення на останнього належної ОСОБА_2 1/2 частини магазину "Анюта" та замовлення для вказаної мети відповідачкою звіту про оцінку майна.

ОСОБА_2 проти даного факту заперечила і зазначила, що нею добровільно було укладено договір дарування, умови договору були зрозумілі та роз`яснені нотаріусом.

ОСОБА_5 також заперечив факт укладання договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини першої статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно п. 26 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недотримання вимог статті 362 ЦК України у разі продажу учасником спільної часткової власності своєї частки іншій особі не

є підставою для визнання правочину недійсним. Інші співвласники у цьому випадку вправі вимагати переведення на них прав і обов`язків покупця.

Висновки за результатами розгляду позову.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання угоди удаваною та недійсною, оскільки договір дарування виражає дійсну волю сторін і укладений у повній відповідності з цивільним законодавством.

ОСОБА_1 не довів, що при укладенні договору дарування відповідачі не мали наміру на досягнення правових наслідків, обумовлених ним.

Тому помилковим є твердження позивача про наявність правових підстав для визнання спірного договору дарування удаваним.

Доводи позивача про те, що договір дарування є удаваним, про що свідчать усна домовленість між позивачем та відповідачкою про передачу права власності на півмагазину позивачу, зняття арешту з спільного майна подружжя Київським районним судом м.Одеси за обоюдною згодою позивача та відповідачки, та замовлення відповідачкою для цього у 2018 році звіту про оцінку майна через ФОП " ОСОБА_20 ", не заслуговують на увагу.

Наявність усної домовленості між позивачем та відповідачкою про передачу права власності на півмагазину позивачу не доведена в суді належними та допустимими доказами.

Замовлення звіту про оцінку майна для укладення договору купівлі-продажу не зобов`язує сторони укласти в майбутньому такий договір купівлі-продажу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивач не надав суду переконливих доказів того, що сторони спірного договору дарування діяли свідомо для досягнення будь-якої особистої користі, їхні дії були направлені на досягнення інших правових наслідків і приховували іншу волю учасників.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання спірного договору дарування, складеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо Ѕ частки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Необхідно зазначити про те, що представником позивача під час подання заяви про зменшення/збільшення розміру позовних вимог від 17.09.2021 року було надано суду квитанцію №0.0..1 від 16.09.2020 року, про зарахування на депозитний рахунок суду грошових коштів, яку за договором повинен сплатити покупець, в сумі 281643,00 грн. В призначенні платежу було зазначено: внесення ринкової вартості спірного об`єкта, справа №511/48/20, однак вказана цивільна справа під №511/481/20. (Т.2., а.с.19)

В подальшому, представник позивача адвокат Клепиков М.С. надав суду квитанцію №0.0..1 від 20.02.2021 року про зарахування на депозитний рахунок суду по вказаній цивільній справі №511/481/20 грошових коштів в розмірі 281643,00 грн. (Т.2., а.с.114)

Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

01.03.2021 року відповідач ОСОБА_5 надав суду заяву про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 судові витрати (правнича допомога), пов`язані з розглядом справи №511/481/20 в сумі 20000,00 грн., однак в судовому засіданні, до закінчення судових дебатів у справі зазначив про необхідність залишення вказаної заяви без розгляду та надав заяву про те, що звернеться до суду протягом п`яти днів після ухвалення судом рішення, в разі відмову у задоволенні позовних вимог, для необхідності ухвалення додаткового рішення по справі.

У зв`язку з вищевикладеним, суд не розглядає вказану заяву та вважає необхідним не вирішувати питання стосовно стягнення витрат на правничу правову допомогу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.2 п.2 ст. 141 ЦПК України, в разі відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

У зв`язку з вищевикладеним, оскільки позивач при зверненні до суду сплатив судові витрати, у вигляді судового збору в розмірі 840,80 грн., що підтверджується квитанцією №124 від 12.03.2020 року та в розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією №123 від 12.03.2020 року та вказаним судовим рішенням у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, суд вважає необхідним залишити судові витрати за позивачем та не здійснювати їх розподіл.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11,203,215,235,319,321,328,330,362,657,717 ЦК України, ст.ст. 4,18,19,76-81,95,206,211,258-259,263-265,273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Фішер Борис Іванович, про визнання недійним договору дарування та переведення прав та обов`язків покупця відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , ІПН: НОМЕР_7 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , ІПН: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , ІПН: НОМЕР_2 ;

Третя особа: Приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Фішер Борис Іванович, адреса: Одеська область м. Роздільна, вул. Європейська, 28;

Повний текст рішення складено 11.03.2021 року.

Суддя І. В. Бобровська