Справа № 408/2061/20-ц
Провадження № 2/417/92/21
РІШЕННЯ

Іменем україни

"10" березня 2021 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Шкирі В. М.,

за участю секретаря Грибєнік О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди,-

встановив:

18.01.2021 до Марківського районного суду Луганської області із Біловодського районного суду Луганської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди по 11 000 гривень з кожного, згодом збільшивши їх до 50 000 гривень з кожного.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що її сусідка ОСОБА_2 тримає корів, биків, свиней, кіз і всяку утварь, а навоз від них викидає прямо на вулицю, коли дощ чи сніг він тече по дорозі та там всі падають. 22.06.2020 рокуу у ОСОБА_2 горіло 15 тон навозу та смерділо на всю вулицю, дим ліз у горло, вна від цього постраждала та може вмерти.

Поліцейських - відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 вона викликала два рази проте вони бездіяли.

Суду надано відзив на позовну заяву відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в яких вказано, що вони дійсно є поліцейськими, позовні вимоги вони не визнають .

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заперечень суду не надали.

В судове засідання сторони не з`явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи (а.с.133-138)

Позивач просив справу розглядати без її участі (а.с.119

Відповідачі клопотань про відкладення розгляду справи суду не адавали тому суд вважав за можливе розглянути справу за наявними доказами.

В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання не здійснювалося.

Суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджено паспортом серії НОМЕР_1 виданим на її ім`я 24 квітня 1998 року (а.с.3) та проживає одна в с.Городище Біловодського району Луганської області (а.с.2) та є пенсіонером за віком (а.с.39)

Згідно виписки із медичної карти ОСОБА_1 знаходилась в стаціонарі науково практичного центру ендоваскулярної нейрорентгенотерапії НАМН України з 12.10.2017 по 24.10.2017 (а.с.2 зворотній бік)

Згідно витягу із Акта огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ № 0048741 ОСОБА_1 має другу групу інвалідності безстроково з 2003 року (а.с.4)

05.06.2020 секретар адмінкомісії надіслав позивачу копію постанови від 02.06.2020 про закриття провадження (а.с.40-41)

Д олучено дві фото смітника на дорозі (а.с.42-43)

Згідно розстановки нарядів 22.06.2020 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заступили на чергування 0 20-00, ОСОБА_5 в період з 16.06.2020 по 30.06.2020 перебував у щорічній черговій відпустці.

Матеріали за заявою ОСОБА_1 збирав ОСОБА_9 про що свідчить довідка від 23.06.2020 погоджена В.Лисак. та пояснення відібрані у ОСОБА_2 . Згідно зібраних даних у діях ОСОБА_2 ознак складу адміністративного та кримінального правопорушення не виявлено.

Отже, судом встановлено, що між сторонами існує цивільно-правовий спір з приводу спричинення моральної шкоди, що регулюється § 1 Глави 82 "Відшкодування шкоди" Книги п`ятої "Зобов`язальне право" Цивільного кодексу України.

Вирішу спір по суті заявлених позовних вимог щодо відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідачі по справі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 є працівниками Біловодського відділу поліції ГУНП в Луганській області

Статтею 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

За змістом частин 1, 2, 3 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Позивачем пред`явлено позов про відшкодування моральної шкоди по 50 000 гривень з кожного з відповідачів, як до посадових осіб органу державної влади (національної поліції, ) який є самостійною юридичною особою, наділениий цивільною дієздатністю та може виступати від свого імені в суді.

З аналізу змісту гл. 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Оскільки позивачем ставиться питання про відшкодування немайнової (моральної) шкоди, завданої відповідачами, як посадовими особами органів державної влади (вданому випадку поліції), то правовою підставою для відповідальності є норми статті 1174 ЦК України, а шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю відповідачів, як посадових осіб державної влади при здійсненні ним своїх повноважень відшкодовується державою.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Так суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України) . Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності (ч.1,2 ст.11 ЦПК України)

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування або ім`я сторін, а також зміст позовних вимог (пункти 2 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (ч.2 ст.48 ЦПК України ).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та висновок у постанові Верховного суду від 05 березня 2021 року справа № 428/8105/19 провадження № 61-85св21.)

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України, а саме ст.51 ЦПК України.

Так якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2 ст.51 ЦПК України).

Після спливу строку, зазначеного у ч.2 ст.51 ЦПК України суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (ч.3 ст.51 ЦПК України).

Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (ч.4 ст.51 ЦПК України).

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Отже, з огляду на те, що позивач пред`явив позов до неналежних відповідачів в задоволенні позову щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 необхідно відмовити ( що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц та від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц)

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 суд виходить з наступного.

Як вже зазначалося, відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Клопотань про витребовування доказів у цій справі не подавалось.

Позивач стверджує, що її здоров`ю діями відповідача ОСОБА_2 22.06.2020 завдано шкоди здоров`ю, а саме тим, що того дня горіло 15 тон навозу, які вона складає біля свого будинку.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина. Відсутність хоча б одного з елементів виключає цивільно-правову відповідальність.

З огляду на презумцію вини завдавача шкоди (ч.2 ст.1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкода була завдана не з його вини.

Відовідач ОСОБА_2 не подала відзиву, проте судом встановлено, що 22.06.2020 позивач дійсно звертався до Біловодського відділу поліції щодо можливих неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , а саме з приводу забруднення вулиці Мічуріна в с. Городище.

За результатами довідки від 23.06.2020 встановлено, що ОСОБА_2 має у своєму господарстві одну голову ВРХ, навоз складає не порушуючи правил благоустрію.

Також органом поліції було встановлено, що в діях ОСОБА_2 відсутній склад як адміністративного так і кримінального правопорушення.

Суд відхиляє в якості доказу завдання шкоди позивачу в цій справі, виписку з медичної карти позивача про те, що вона знаходилась в стаціонарі науково практичного центру ендоваскулярної нейрорентгенотерапії НАМН України з 12.10.2017 по 24.10.2017 (а.с.2 зворотній бік) оскільки вона не стосується подій 22.06.2020, а лише підтверджує наявність захворювання у позивача встановлене МСЕК.

Також суд відхиляє в якості доказів фотознімки (а.с.42,43) оскільки вони не містять інформації де і коли вони зроблені та відносно кого чи чого, а відтак іх не мажна пов`язати з подією 22.06.2020.

Натомість відсутність протиправної поведінки - відповідача ОСОБА_2 міститься у довідці від 23.06.2020 про результати звернення похивача до Біловодського ВП ГУНП в Луганській області

Отже, суд констатує, відсутнсть у цій справі доказів: а) наявність шкоди завданої позивачу , б) протиправна поведінка заподіювана шкоди (в даному випадку відповідача ОСОБА_2 , в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина ОСОБА_2 ..

Враховуючи викладене позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 також не підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від їх сплати, а суд відмовляє в задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М.Шкиря