Постанова

Іменем України

03 березня 2021 року

м. Київ

справа № 759/14741/19

провадження № 61-13963св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадженнякасаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року у складі судді Миколаєць І. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг та уклав з банком кредитний договір від 15 жовтня 2007 року, згідно з яким йому було надано кредит у розмірі 42 720,48 доларів США на термін до 14 жовтня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань боржника за кредитним договором, 15 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені договори поруки.

У зв`язку з порушеними зобов`язаннями за кредитним договором, станом на 25 червня 2019 року, ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 212 082,28 доларів США, з яких: 27 778,37 доларів США - заборгованість за кредитом; 9 022,50 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 2 288,16 доларів США - заборгованість з комісії за користування кредитом; 172 993,25 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Вказувало, що оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, банк на власний розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, тому АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути на свою користь солідарно з відповідачів 9 022,50 доларів США, а саме заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що банк не довів обґрунтованість своїх вимог, оскільки наданий банком розрахунок заборгованості, зокрема, з процентів, містить помилки, а також не враховано вартість отриманого банком від боржника 20 серпня 2008 року автомобіля в рахунок погашення заборгованості.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року - без змін.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та положенням матеріального права, а районним судом надано належну оцінку всім наданим учасниками справи доказам.

При цьому, судом апеляційної інстанції були досліджені всі надані банком докази та після їх дослідження та аналізу було зроблено висновки, що вони є суперечливими і не доводять наявність у боржника заборгованості з процентів.

Крім того, апеляційним судом було надано оцінку тому, що банк пропустив строк позовної давності, проте у задоволенні позову було правильно відмовлено з іншої підстави, через необґрунтованість та недоведеність позовних вимог банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2020 року до Верховного Суду, АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до районного суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що умовами кредитного договору було передбачено обов`язкове страхування предмета застави, а у разі невчинення цих дій боржником, страхування здійснює банк з відповідним корегуванням розміру заборгованості. Оскільки боржник не сплачував страхові платежі самостійно, їх здійснював банк на виконання умов договору, а, відтак, зростала заборгованість за кредитом.

Посилається на те, що жодних помилок розрахунок заборгованості не містить, а його неправильність чи неточність нарахування заборгованості може бути встановлено лише за допомогою економічної експертизи, однак така не проводилася за клопотанням відповідача.

Вважає, що судами не досліджено всіх доказів у справі та надана неправильна правова оцінка доказам.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2020 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 - адвокат Дем`янюк В. П., подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує, що її доводи є безпідставними, оскільки банком не було надано судам договорів страхування, на які він посилається в касаційній скарзі, а також взагалі не обґрунтовано, чому банком не було враховано вилучений у боржника автомобіль в рахунок погашення заборгованості. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На підтвердження своїх позовних вимог АТ КБ «Приват Банк» надав: копію кредитного договору від 15 жовтня 2007 року № К2НСАИ04180022, копії договорів поруки, розрахунок заборгованості за кредитним договором.

З огляду на копію акту приймання-передачі автомобіля від 20 лютого 2008 року (а. с. 67), підписаного представниками АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 , автомобіль марки «6ВЕАТ №АІ_І_ НОУЕВ», номерний знак НОМЕР_1 , придбаний за рахунок кредиту, передається банку з дорученням реалізувати його, а отримані кошти направити на погашення заборгованості за кредитним договору.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року, станом на 25 червня 2019 року, існує заборгованість по оплаті кредиту у сумі 27 778,37 доларів США та по відсоткам за користування кредитом у сумі 9 022,50 доларів США. При цьому, заборгованість розраховано до 15 жовтня 2013 року, тобто до наступного дня після закінчення строку дії кредитного договору.

Вказаний розрахунок заборгованості за кредитним договором містить помилки.

Зокрема, у стовпчику «залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)» станом на 08 жовтня 2008 року вказана сума 25 636,01 долар США, а станом на 14 жовтня 2008 року ця сума, з невідомих причин, збільшилась до 27 479,98 доларів США.

При цьому, у розрахунку заборгованості за кредитним договором не відображена вартість отриманого банком 20 серпня 2008 року автомобіля в рахунок погашення кредиту.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень АТ КБ «ПриватБанк» вказує неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 202/29195/13-ц та від 16 липня 2018 року у справі № 234/16461/16-ц, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суди не дослідили зібрані у справі докази, а саме: виписку по кредитному рахунку позичальника та пункти кредитного договору від 15 жовтня 2007 року № К2НСАN04180022 щодо сплати банком самостійно страхових платежів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (частина перша статті 1048 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, безспірно встановивши, що банк надав ОСОБА_1 кредит за умовами кредитного договору від 15 жовтня 2007 року, у порушення статей 263-265, 367, 382 ЦПК України належним чином не встановив усі необхідні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не забезпечив повного та всебічного її розгляду, не надав належної оцінки поданим сторонами доказам, не сприяв сторонам здійсненню їх процесуальних прав, належно не перевірив доводів банку про виникнення у боржника заявленої заборгованості, що призвело до передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Вказуючи, що розмір заборгованості безпідставно збільшувався в наданому банком розрахунку заборгованості, суди не перевірили та не надали належної оцінки доводам банку про те, що умовами кредитного договору було передбачено обов`язкове страхування предмета застави, а у разі невчинення цих дій боржником, страхування здійснює банк з відповідним корегуванням розміру заборгованості. Оскільки боржник не сплачував страхові платежі самостійно, їх здійснював банк на виконання умов договору, а, відтак, зростала заборгованість за кредитом.

Зазначивши, що банком не спростовано той факт, що при складанні розрахунку заборгованості ним не враховано ту обставину, що 20 лютого 2008 року представниками банку у ОСОБА_1 було вилучено автомобіль, який є товаром споживчого кредиту за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року для подальшої реалізації і погашення кредиту, але його вартість не врахована у наданому банку розрахунку заборгованості, суди належно не перевірили цього факту, а також правових підстав для вилучення автомобілю боржника.

Порушенням норм матеріального та процесуального права судами є те, що, встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних правовідносин, суди повністю відмовили у стягненні боргу через недоведеність розміру заборгованості, належно не встановивши всіх обставин справи, не дослідивши і не надавши правової оцінки всім зібраним у справі доказам, оскільки суд у будь-якому разі має надати оцінку щодо можливості стягнення тієї суми, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що суди, встановивши наявність між сторонами кредитних правовідносин, пославшись на недоведеність розміру кредитної заборгованості, формально відмовили у задоволенні позову банку, фактично не провівши належного розгляду справи про стягнення кредитної заборгованості.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини третьої, частиною четвертою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, збирати та надавати оцінку доказам, порушення норм процесуального права допущені обома судами, які не забезпечили повного та всебічного розгляду справи, то справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 серпня 2020 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк