Номер провадження: 22-ц/813/1911/21
Номер справи місцевого суду: 522/8253/15-ц
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Дрішлюка А.І., Громіка Р.Д.,

при секретарі: Павлючук Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1 та його адвоката Мастістого І.А.,

представника відповідача ПАТ «МВО «Оріон» - Коротич О.Г.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та адвоката Мастістого Іллі Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Машинобудівне виробниче об`єднання «Оріон» про визнання незаконним та скасування рішення наглядової ради, поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Машинобудівне виробниче об`єднання «Оріон» (далі ПАТ «МВО «Оріон») про визнання незаконним та скасування рішення наглядової ради, поновлення на роботі.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідачем порушені вимоги трудового законодавства при проведенні засідання Наглядової ради при розгляді питання щодо звільнення позивача з посади голови правління ПАТ «МВО «Оріон», тому звернувся до суду із вказаним позовом в якому просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Наглядової ради ПАТ «МВО «Оріон» б/н від 02 квітня 2015 року про відсторонення його від здійснення повноважень голови правління підприємства, а також поновити його на посаді голови правління з 02 квітня 2015 року.

В судовому засіданні представники відповідача просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з підстав зазначених у наданих до матеріалів справи процесуальних документах (Заперечення, Відзив, Пояснення) на позов, у яких викладені доводи його неправомірності. Заявили, що твердження позивача, щодо відсторонення його з 02 квітня 2015 року не відповідають дійсності, позивач фактично знаходився на роботі та виконував свої обов`язки. Наполягали на тому, що трудові правовідносини між ПАТ «МВО «Оріон» та ОСОБА_1 є припиненими в силу втрати трудовим контрактом своєї чинності 10 листопада 2014 року, а рішенням Загальних зборів від 20 липня 2015 року зовсім відкликано (звільнено) ОСОБА_1 з посади Голови правління ПАТ «МВО «Оріон», тому як останній залишався на робочому місці.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 та адвокат Мастістий І.А. в інтересах ОСОБА_1 просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційних скарг ОСОБА_1 та його адвоката Мастістого І.А., заперечення на апеляцію представника ПАТ «МВО «Оріон» - Коротича О.Г., законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 21 КЗпП України визначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 КЗпП України - підставами припинення трудового договору є закінчення його строку.

Водночас, абз. 4 ст. 23 КЗпП України встановлює, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Судом першої інстанції встановлено, що із п.1.1 Статуту ПАТ «МВО «Оріон» (у редакції від 27.07.2011р.) вбачається, що вказане товариство було засновано шляхом перетворення державного підприємства Одеського машинобудівного виробничого об`єднання «Оріон» у відкрите акціонерне товариство та перейменоване відповідно до частини п`ятої розділу XVII Закону України «Про акціонерні товариства».

Згідно із п. 8.2.17.22 Статуту обрання та відкликання Голови правління Товариства відносяться до виключної компетенції Загальних зборів.

Відповідно до п. 8.4.4 Статуту Голова правління обирається строком на 3 (три) роки. Після закінчення терміну повноважень, продовжує виконувати свої обов`язки до переобрання. Контракт з Головою Фонду державного майна України.

Позивач працював на посаді голови правління ПАТ «Машинобудівне виробниче об`єднання «Оріон» за трудовим договором (контрактом) №668, укладеним 10 листопада 2008 року з Фондом державного майна України. Додатковою угодою до контракту №1 термін дії контракту між сторонами було продовжено до 10 листопада 2014 року.

Пунктом 1.2 Контракту №668 передбачене, що цей контракт є трудовим договором. На підставі контракту виникають трудові стосунки між керівником та фондом, які з боку останнього реалізуються виконавчим органом ВАТ.

Згідно п. 2.2.17 Контракту керівник зобов`язаний виконувати рішення загальних зборів.

Відповідно п. 6.2 контракт припиняється після закінчення строку дії контракту; за згодою сторін; за ініціативи Вищого органу товариства до закінчення строку дії контракту, у випадках передбачених пунктом 6.3 цього контракту.

Пунктом 7.8 Контракту визначене, що при виконанні умов цього контракту термін його дії продовжується додатковими угодами на один рік.

02 квітня 2015 року відбулось засідання Наглядової ради ПАТ «МВО «Оріон», на якому було прийнято Рішення, яке оформлене Протоколом засідання Наглядової ради вказаного товариства б/н від 02.04.2015р. про відсторонення ОСОБА_1 від здійснення повноважень Голови правління.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 17 листопада 2015 року по справі №916/1485/15-г за позовом ОСОБА_2 (син позивача), зазначене Рішення наглядової ради від 02 квітня 2015 року було скасовано в порядку розгляду корпоративного спору.

Виходячи з наведеного, суд визнає, що за наслідком його скасування у судовому порядку, зазначений документ втратив чинність та не має будь-яких юридичних наслідків для сторін. Посилання позивача та його представника, що після скасування спірного Рішення Наглядової ради вказаного товариства б/н від 02.04.2015р., воно фактично виконується, тому як останнього не допускають на робоче місце, чим порушуються його трудові права - не відповідає матеріалам справи.

20 липня 2015 року були скликані позачергові загальні збори акціонерів ПАТ «Оріон». На вказаних зборах було одноголосно відкликано (звільнено) з посади Голови правління ПАТ «МВО «Оріон» ОСОБА_1 у зв`язку з чим посада Голови правління обв`ялено вакантною. За наслідком чого Позачергові Загальні збори згідно Протоколу №1/15 доручили органу управління звернутись до Регіонального відділення Фонду держмайна щодо здійснення заходів з проведення конкурсу на заміщення вакантної посади, а також обрали та уповноважили іншу особу здійснювати повноваження та виконувати обов`язки Голови правління, до обрання кандидатури, відібраної за результатом конкурсного відбору.

Вказане Рішення Загальних зборів оформлене Протоколом №1/15 від 20.07.2015р. та було оскаржене ОСОБА_1 та постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22 листопада 2017 року по справі №916/4139/15 у задоволені позову відмовлено. Згідно постанови Верховного суду Касаційного господарського суду від 01 березня 2018 року по справі №916/4139/15 щодо звільнення ОСОБА_1 загальними зборами акціонерів 20.07.2015р. постанова апеляційної інстанції залишена у силі.

Суд першої інстанції дійшов до висновку, що станом на день звернення до суду з відповідним позовом ОСОБА_1 не був працівником ПАТ «МВО «Оріон», оскільки трудові правовідносини між ПАТ «МВО «Оріон» та ОСОБА_1 є припиненими в силу втрати трудовим контрактом своєї чинності.

Також судом встановлено, згідно наданих доказів від позивача, що в період з дати закінчення дії контракту 10.11.2014р. та після Рішення про відсторонення (02.04.2015р.), яке скасоване, позивач ОСОБА_1 фактично перебував на посаді Голови правління до 20.07.2015р. (звільнення загальними зборами) та керував господарською діяльністю на Товаристві, що також підтверджується змістом Протоколу № 1/15 позачергових загальних зборів.

Основним доводом апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що суд першої інстанції не визначився з характером спірних відносин, при прийнятті рішення по справі не врахував та не застосував положень ч. 1 ст. 39-1 КЗпП України, так як після закінчення дії строку контракту позивач продовжував виконувати трудові обов`язки, а отже, дія контракту автоматично була продовжена на невизначений строк.

Однак, судова колегія дані доводи відхиляє виходячи з наступного.

Згідно із пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк, і строковим, що укладається на визначений строк, установлений за погодженням сторін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Відповідно до ч. 2 вказаної статті строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», контракт є особливою формою трудового договору і укладається він, коли його застосування відповідає законодавству (ст. 21 КЗпП України). Власник або уповноважений ним орган може вимагати від працівника, який працює за трудовим договором, укладення контракту тільки в тому разі, коли він відноситься до категорії працівників, які згідно з законодавством працюють за контрактом (наприклад, керівники підприємств).

Згідно зі ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила частини другої статті 39-1 КЗпП України.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Встановлено, що 20.07.2015р. загальні збори акціонерів ПАТ «МВО «Оріон» оформлені протоколом загальних зборів акціонерів ПАТ «МВО «Оріон» №1/15 від 20.07.2015р., щодо звільнення ОСОБА_1 , були проведені у повній відповідності до Статуту та вимог діючого законодавства України.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах ОСОБА_1 та адвоката Мастістого І.А. в інтересах ОСОБА_1 доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційних скарг були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильність вирішення спору, колегія суддів доходить висновку про недоведеність пред`явленого позову, а тому судом першої інстанції було вірно відмовлено у його задоволенні.

За таких обставин, суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну правову оцінку та вірно виходив з того, що законні підстави для задоволення позову відсутні.

Інші доводи апеляційних скарг також не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

У п. 54 Рішення у справі Трофимчук проти України (заява № 4241/03) від 28 жовтня 2010 року, остаточне 28 січня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що, «беручи до уваги свої висновки за статтею 11Конвенції(див. вище пункти 42-45), Суд не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявниці про переслідування її роботодавцем, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими. У зв`язку з цим Суд повторює, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (див. рішення у справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (GarciaRuiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1)».

Отже, наведені в апеляційних скаргах доводи не впливають на правильність прийнятого судом першої інстанції рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків районного суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Мастістого Іллі Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 15 березня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дрішлюк

Р.Д.Громік