Справа № 362/4359/20
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

"12" березня 2021 р.

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Марчука О.Л.,

при секретарі - Лущик Т.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника третьої особи - Черепахіної А.Р.,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Василькові Київської області розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

В судовому засіданні судом ініційовано питання про закриття провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України.

Позивач та її представник в судовому засіданні заперечили щодо цього.

Відповідач в судовому засіданні повідомив, що він не має заперечень щодо проживання їх дітей разом із матір`ю.

Представник третьої особи в судовому засіданні просила визначити місце проживання дітей відповідно до висновку органу опіки та піклування.

Вирішуючи питання, суд виходить з наступного.

Норма пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Так, відповідач в судовому засіданні під час розгляду справи повідомив суду, що він не заперечує проти визначення місця проживання їх спільних із позивачкою дітей, разом із останньою.

Тобто, відповідач висловив добровільну згоду на проживання його дітей разом із позивачкою та не заперечує проти цього.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За нормою частини четвертої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як встановлено під час розгляду справи в судовому засіданні, усі четверо спільних дітей сторін проживають разом із матір`ю.

Вказану обставини сторони визнали і не оспорили.

За нормами частин першої та другої статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, у даній справі, за спільною згодою матері та батька, які проживають окремо, їх діти проживають із матір`ю.

Як наслідок, відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення місця проживання дітей сторін, оскільки такого спору немає.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи позивачки щодо пропозицій відповідача дітям перевезти їх до власного великого будинку, оскільки вказані обставини не є підставою позову та не відображено за змістом позовної заяви в обґрунтування позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що відсутність предмета спору в частині визначення місця проживання дітей, унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову в частині зазначених вимог, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Зокрема, в судовому засіданні із власних пояснень відповідача, судом достовірно встановлено, що він надав згоду на проживання їх дітей разом із позивачкою.

Тобто, бажання сторін щодо визначення місця проживання їх дітей, є їх спільним і відповідає їх волі.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що між сторонами фактично відсутній предмет спору щодо визначення місця проживання дітей сторін, що унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін.

Про факт відсутності предмета спору також безпосередньо свідчать ті обставини, що відповідач повністю і беззаперечно погоджується на подальше проживання їх дітей із позивачкою, не чинив і не чинить перешкод позивачці у спілкуванні з дітьми, не заявляє вимог та не ініціює питання про проживання дітей разом із ним.

Отже, суд переконався у тому, що правовідносини, які склалися між сторонами щодо визначення місця проживання їх дітей, ґрунтуються на їх спільній згоді про те, з ким із них будуть проживати їх діти.

Як наслідок, права, свободи чи інтереси позивача щодо визначення місця проживання їх дітей, не є порушеними, невизнаними або оспорюваними, а тому вони і не потребують здійснення ефективного судового захисту.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин, дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дітей сторін, суд приходить до висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі за позовними вимогами в цій частині.

За таких обставин, необхідно закрити провадження у справі за вимогами позивача про визначення місця проживання дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 255, 258 - 261 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Васильківської районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвалу може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення - 12 березня 2021 року.