_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/844/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Маломуж А.І.,

за участі секретаря судового засідання Абухіної Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

19.05.2020 року позивач звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що 05.12.2019 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого вона позичила відповідачеві 5000 доларів США., а останній отримав і на підтвердження отримання вказаної суми надав їй відповідну розписку, в якій вказав строк повернення боргу до 10.02.2020 року з моменту отримання коштів. Однак, до цього часу вказана сума коштів їй не повернута, у зв`язку з чим позивачка просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості за договором позики в розмірі 134859 грн., пеню к розмірі 6413,69 грн, проценти річних від простроченої суми 953,19 грн, моральну шкоду у розмірі 16000 грн, витрати за підготовку позовної заяви у розмірі 10000 грн., у судовий збір 1600 грн.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.09.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав, просив суд її задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, було надав відзив, відповідно до якого росить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки між ним та ОСОБА_1 не було укладено дійсного договору позики.Передумовою написання розписки від 05.12.2019 була попередня домовленість з позивачкою, про надання останньою листа від НАУКОВО-ВИРОБНИЧОГО ПІДПРИЄМСТВА «НИВА» У ВИГЛЯДІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ, як власника свідоцтв України № 178788 від 25.11.2013 та № 178789 від 25.11.2013, щодо відсутностіматеріальних та інших претензій стосовно реєстрації та подальшого використання знаку для товарів і послуг «Grand Imperial» та подальшої допомоги з експортуванням виготовленого товару. За надання цих послуг ОСОБА_1 вимагала грошову винагороду в загальному розмірі 10000,00 Доларів США (десять тисяч доларів США 00 центів), з яких: - 5000,00 Доларів США (п`ять тисяч доларів США 00 центів) - це вартість листа від НВП «НИВА» ТОВ про відсутність заперечень, а інші 5 000,00 Доларів США (п`ять тисяч доларів США 00 центів) - це вартість майбутньої допомоги, з боку позивачки, з експортом продукції, яку буде виготовлено підприємством відповідача У зв`язку з нагальною необхідністю отримання листа від НВП «НИВА» ТОВ, відповідач зазначає, що був змушений погодить на оплату послуг позивачки. 05 грудня 2019 року відбулась зустріч ОСОБА_1 , з ОСОБА_2 , на якій позивачка передала йому лист необхідного змісту, а він, в свою чергу, передав їй вище обумовлену суму за отримання листа (5000,00 Доларів США (п`ять тисяч доларів США 00 центів) Разом з цим, ОСОБА_1 на зустрічі 05 грудня 2019 року повідомила, що має можливість допомогти йому та його компанії з експортом виготовленої продукції за межі України. Знову ж таки, позивачка нагадала, що «вартість» такої допомоги буде коштувати - 5 000,00 Доларів США (п`ять тисяч доларів США 00 центів). Так як він відмовився наперед передавати ОСОБА_1 грошову винагороду за майбутню допомогу, остання, попросила його, в рахунок забезпечення подальшого розрахунку за надану допомогу, написати розписку, яка наразі є предметом розгляду в даній справі. Розписку від 05 грудня 2019 року він писав в присутності свідка - ОСОБА_3 . Позивач гроші йому не передавала, а розписка була написана на вимогу ОСОБА_1 . Крім того, протягом грудня 2019 року він намагався зв`язатись з позивачкою на рахунок наданої нею обіцянки, але остання повідомила про якісь проблеми на основному місці роботи і про те, що наразі не зможе йому нічим допомогти. Враховуючи все вищевикладене, просить у задоволенні позові відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та показання свідків, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч.2 ст. 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За змістом ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Як роз`яснив Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 13 грудня 2017 року, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей від позикодавця із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику - така правова позиція викладена у постанові ВС/КЦС, справа №369/3340/16-ц від 22.08.2019р.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_3 повідомив, що угода здійснювалась за його присутності, до цієї зустрічі ОСОБА_1 не знав, розписку було написано в якості гарантії за надання допомоги в експорті продукції, гроші ОСОБА_2 у позивачки не отримував, а дав їй 5000 дол. США за лист від НВП «НИВА»

Допитаний у судовому засіданні як свідок відповідач ОСОБА_2 повідомив, що розписку писав як гарантію грошової винагороди за майбутню допомогу в експорті продукції за кордон, грошові кошти від неї не отримував, а дав їй кошти у розмірі 5000,00 Доларів США (п`ять тисяч доларів США 00 центів) за лист від НВП «НИВА» ТОВ щодо відсутностіматеріальних та інших претензій стосовно реєстрації та подальшого використання знаку для товарів і послуг «Grand Imperial».

Приймаючи докази у виді показів свідка, допитаного за клопотанням відповідача, суд зазначає, що за ч. 2 ст. 1051 ЦК України рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. У цій справі суд приймає свідчення, оскільки вони стосуються природи спірних правовідносин, а не факту отримання коштів чи їх суми.

Показами свідка ОСОБА_3 підтверджуються пояснення відповідача щодо іншої, ніж позика, природи правовідносин між сторонами, та спростовується зазначене в розписці отримання грошей у позику.

Дослідивши розписку, суд, виявивши її справжню правову природу, незалежно від найменування документа, доходить висновку, що між сторонами договір позики, в розумінні викладених вище вимог Закону, не укладався.

Сам лише факт наявності оригіналу розписки у ОСОБА_1 не може безумовно свідчити про існування договору позики між нею та відповідачем.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідач ОСОБА_2 не заперечував факту написання ним розписки, проте заперечував отримання у борг будь-яких коштів 05.12.2019 р. та зобов`язання повернути їх ОСОБА_1 , оскільки розписка написана з метою вирішення питання щодо отримання майбутніх послуг від позивачки.

Суд вважає, що позивачем в суді не доведено та не надано доказів на підтвердження факту укладання договору позики, а отже підстав для стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на користь ОСОБА_1 судом не встановлено.

З урахуванням викладених обставин, підстав для задоволення позову судом не встановлено.

Керуючись вимогами ст.ст. 13,81,263 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу за договором позики - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання Одеському апеляційному суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 11.03.2021 року включно.

Суддя Маломуж А. І.