Дата документу 09.03.2021
Справа № 937/2353/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
09 березня 2021 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі головуючого судді Ковальової Ю.В., секретар судового засідання - Левандовська О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання права власності на майно за набувальною давністю,
представника позивача адвоката Алексеєнка В.П.,
третьої особи ОСОБА_3 ,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнень просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на ј частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на належить право власності на Ѕ частину домоволодіння по АДРЕСА_1 . Інша частка по ј належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. У грудні 2006 року ОСОБА_2 передала позивачу ключі від будинку, зібрала речі і виїхала з будинку у невідомому напрямку, після чого жодного разу не виходила на зв`язок і не приїжджала. Зараз місце перебування відповідача невідоме. Позивач добросовісно заволодів майном ОСОБА_2 і з 2006 року відкрито та безперервно володіє ј часткою домоволодіння, продовжує мешкати в будинку понад 14 років, утримує будинок, сплачує комунальні платежі, робить ремонти. Зараз у позивача виникла необхідність оформити земельну ділянку, але це неможливо без згоди іншого співвласника, який майном не цікавиться. Відповідач фактично відмовилась від своєї власності, і майном не цікавиться, а позивач бажає оформити право власності.
Ухвалою судді від 14.04.2020 року відкрито спрощене позовне провадження, призначене підготовче засідання.
Ухвалою суду від 25.05.2020 року залучені третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Мелітопольський міськрайонний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), і відкладено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 05.08.2020 року підготовче засідання відкладено на підставі клопотання представника позивача.
В підготовче засідання сторони не з`явились. Ухвалою суду від 03.09.2020 року закрите підготовче провадження і справа призначено до розгляду по суті на 26.10.2020 року.
26.10.2020 року слухання справи було відкладено у зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2 , яка про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином на 30.11.2020 року.
30.11.2020 року слухання справи було відкладено у зв`язку з неявкою відповідачки ОСОБА_2 , яка про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином на 03.02.2021 року.
03.02.2021 року слухання справи було відкладено по клопотанню представника позивача адвоката Алексеєнко В.П. на 09.03.2021 року.
В судовому засідання представник позивача адвокат Алексеєнко В.П. на задоволенні позову наполягав, просив суд провести заочний розгляд справи у зв`язку з неявкою в судове засідання відповідачки.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином, за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, до суду повернувся конверт. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, тому суд визнає її неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за її відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Третя особа - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Пояснила, що відповідачка є її та позивача рідна сестра. У 2006 році виїхала в невідомому напрямку, передавши ключі від будинку позивачу по справі. Позивач проживає в будинку, опікується ним.
Третя особа- Мелітопольський міськрайонний відділ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) в судове засідання у повноваженого представника не направив, начальник відділу В.В. Власенко надав заяву про розгляд справи без участі відділу ДВС, повідомив, що підстави накладення арешту на майно ОСОБА_2 неможливо встановити, оскільки всі виконавчі провадження стосовно ОСОБА_2 знищені за закінченням терміну зберігання. Наразі жодного провадження, боржником за яким виступала би ОСОБА_2 , на виконанні у відділі не знаходиться.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17.07.2007 року належить Ѕ частка домоволодіння по АДРЕСА_1 /а.с. 7-8/.
Іншими співвласниками вказаного домоволодіння є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ј частці на підставі свідоцтв про право на спадщину від 17.07.2007 року /а.с. 9-10/.
Згідно з інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на ј частку будинку по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 накладено арешт постановою державного виконавця від 20.04.2010 року /а.с. 9-10/.
Згідно з довідкою голови квартального комітету від 22.01.2020 року, ОСОБА_1 з листопада 2006 року мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 за вказаною адресою не мешкає з грудня 2006 року /а.с.11/.
Крім того, як вбачається з довідки, виданої головою квартального комітету від 03.12.2019 року, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає /а.с.88/.
Відповідно до довідок з місця проживання від 03.12.2019 року, 01.09.2020 року, позивач ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з дружиною ОСОБА_6 /а.с. 72/.
Згідно з актом голови квартального комітету і сусідів від 01.09.2020 року, ОСОБА_1 проживає в буд. АДРЕСА_1 , з 29.11.2006 року, утримує будинок і присадибну ділянку /а.с. 73/.
Договори про надання комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , укладені з позивачем ОСОБА_1 /а.с. 74, 75/.
Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Частиною 4 ст. 344 ЦК України встановлено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
З пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).
Відповідно пункту 11 зазначеної вище Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в ухвалі від 14.05.2019 року у справі № 910/172717, правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а самі наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужім майном; відкритість володіння; безперервність володіння сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач, починаючи з 2006 року і по теперішній час проживає у будинку АДРЕСА_1 , та з 2006 року добросовісно та відкрито володіє 1/4 частиною будинку, що належить відповідачу ОСОБА_2 .
Водночас, відповідач ОСОБА_2 у будинку не проживає з грудня 2006 року, коли вона передала ключі від будинку позивачу по справі та виїхала у невідомому напрямку, не приймає участі в утриманні будинку, її місцезнаходження невідоме.
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів та продовжує понад 14 років відкрито і безперервно володіти 1/4 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить відповідачу ОСОБА_2 , і доказів на спростування даних обставин в судовому засіданні не надано, тому суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на дану частину нерухомого майна за набувальною давністю.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 328, 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 259, 265, 273, 280, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третіх осіб: ОСОБА_3 , Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання права власності на майно за набувальною давністю задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на ј частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , припинивши право власності її на вказану частину домоволодіння.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом України.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .
СУДДЯ: Ю.В.Ковальова