Дата документу 26.02.2021
Справа № 501/2225/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 лютого 2021 року місто Чорноморськ Одеської області
Іллічівський міський суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Смирнова В.В.,
за участі секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморськ цивільну справу № 501/2225/20
відповідача: ОСОБА_2
третя особа: Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області
предмет та підстави позову: про усунення перешкод в спілкування з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,
за зустрічним позовом: ОСОБА_2
відповідача: ОСОБА_1
третя особа: Орган опіки та піклування в особі Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області
предмет та підстави позову: про визначення місця проживання дитини,
за участі учасників справи:
представника позивача - ОСОБА_3 ,
представника відповідача - ОСОБА_4 ,
негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне;
І. виклад позиції позивача та відповідача.
13.07.2020 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) з вимогою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з 31.08.2012 року по 10.05.2017 року позивач перебував з відповідачкою в шлюбі, в якому народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу відповідач отримала від позивача грошові кошти у розмірі 1 467,00 грн., для придбання квартири на своє ім`я для сина, з подальшим переоформленням на дитину, зобов`язання відповідач не виконала.
Син залишився проживати з матір`ю за адресою її реєстрації: АДРЕСА_1 . Оскільки, з часу фактичного припинення шлюбних відносин відповідачка ОСОБА_2 постійно створює перешкоди у спілкуванні позивача ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 та взагалі позбавляє його можливості бачити дитину, позивач просить суд:
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити такі способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини:
Побачення 5 днів на тиждень: з понеділка по п`ятницю з 15.00 год. до 18.00 год. за місцем навчання сина або за місцем його проживання, перебування.
Двічі на місяць проводити з сином вихідні днів (суботу та неділю) за місцем свого проживання, а саме: кожну першу та третю неділю місяці. При цьому батько самостійно забирає сина з помешкання матерів п`ятницю ввечері не пізніше 17.00 та зобов`язується повернути сина в неділю в помешкання матері не пізніше 19.00. Мати зобов`язані надати сину всі необхідні для проведення вихідних днів речі (одяг, іграшки, підручники тощо)ю
Проведення спільно з сином одного тижня під час зимових канікул та один місяць під час літніх канікул.
Необмежене спілкування з сином - ОСОБА_5 , засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту між батьком та сином.
У разі, якщо святкові дні припадають на день побачення з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком.
Зобов`язати ОСОБА_2 , за два дні до дня моєї зустрічі з сином, надати мені точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, та виїзду за межі міста Іллічівська, у разі настання таких змін, повідомити про це батька ОСОБА_1 особисто на наступний день з дня настання таких обставин. Крім того, зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про зміну стану здоров`я сина засобами телефонного, поштового, електронного зв`язку, про місце його лікування, лікувальний заклад.
Судові витрати покласти на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , ІПН НОМЕР_2 , що зареєстрована: АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 надала до суду відзив на позовну заяву, просила суд вимоги позивача задовольнити частково, а саме: назначити наступні способи участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини:
-Щонеділі з 10,00 до 18,00 годин за місцем проживання дитини;
-один тиждень під час літніх канікул за місцем проживання батька за попереднім погодженням з матір`ю при наявності бажання дитини.
Крім того відповідач ОСОБА_2 надала до суду зустрічну позовну заяву, просить суд:
Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
В судовому засіданні представник позивача за первинним позовом ОСОБА_3 , підтримала позовні вимоги просила суд задовольнити в повному обсязі, просила у зустрічні й позовній заяві відмовити.
В судовому засіданні представник відповідача за первинним позовом ОСОБА_4 , заперечував проти заявлених позовних вимог, просив суд вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному об`ємі.
ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.
16.07.2020 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області відкрито провадження по справі (а.с. 32).
15.10.2020 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області задоволено заяву представника відповідача за первинним позовом, об`єднано зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини (а.с. 110).
02.12.2020 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області підготовче судове засідання закрито та призначено слухання по справі (а.с. 134).
ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.
У судовому засіданні встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , актовий запис № 138, батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходиться ОСОБА_1 , а матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 6).
Згідно заяви ОСОБА_2 від 10.05.2017 року, нотаріально завіреної в реєстрі № 1041, зазначено про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів д в розмірі 1 046 760,00 грн. для придбання на своє ім`я квартири з подальшим зобов`язанням подарувати її малолітньому сину ОСОБА_5 , зобов`язання щодо дарування дитині нерухомості на час подання зазначеного позову відповідачем не виконано (а.с. 11-12).
Відповідно наданих позивачем за первинним позовом ОСОБА_1 квитанцій, ним на рахунок ОСОБА_2 надсилались кошти , 16.12.2017 року, 15.02.2018 року, 15.03.2018 року, 18.06.2019 року, 15.05.2019 року, 13.12.2019 року, 16.01.2020 року, 16.03.2020 року, 15.11.2019 року, 14.02.2020 року, 15.10.2019 року, 17.06.2020 року, тощо, в сумах від 1 156,00 грн. до 4 000,00 грн. тощо, та здійснював покупки дитячого одягу та велосипед (а.с. 13-22).
Згідно довідки №03-03 від 15.07.2020 року наданої Відділу освіти ЧЗОШ№1 вказано, що ОСОБА_5 є учнем 1-А класу (а.с. 57).
Відповідно характеристики від 14.08.2020 року, зазначено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідував заняття в ШРЗ «Капітошка» з вересня 2017 року по березень 2020 року, та на заняття його приводила мати, зауважень до дитини не було, вихований, батько лише два рази забирав, успіхами дитини не цікавився (а.с. 58, 100, 127).
Згідно характеристики тренера по боксу. Від 22.09.2020 року, зазначено, що ОСОБА_5 , відвідує тренування по боксу з 08.2020 року та заняття не пропускає, вихована дитина(а.с. 59).
Згідно висновку № 1-17-521 від 02.10.2020 року ВК ЧМР Одеської області (як орган опіки та піклування) за доцільне прийняття рішення про усунення перешкод в спілкуванні батька ОСОБА_1 із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому регламентував наступний графік побачень з дитиною: щотижнево у середу з 16-00 години до 18-00 години; щотижнево у неділю з 10:00 години до 20 години, проведення спільно з сином одного тижня під час зимових канікул, одного місяця під час літніх канікул за попередньою домовленістю з мамою та наявності бажання дитини. (а.с. 94-96).
Відповідно інформації № 01-33-55 від 13.08.2020 року, ДНЗ (ясла-садок) № 8 «Перлинка» вказано, що вихованець ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідував заклад з вересня 2017 року по10.03.2020 року, мати ним займалась, зі слів педагога групи, батько приходив за дитиною з домовленістю з матір`ю кілька разів (а.с. 99, 126).
Згідно довідки №01/15-1436 від 07.09.2019 року, наданої КНП «Чорноморська лікарня» вказано, що дитина ОСОБА_5 відвідує дитячу поліклініку у супроводі матері, яка сумлінно виконує всі рекомендації лікаря, у супроводі батька дитину не бачили протягом декількох років (а.с. 101, 128).
Довідкою встановлювалась думка малолітнього ОСОБА_5 , щодо участі батька в вихованні дитини, від 09.09.2020 року, дитиною вказано, що він проживає з матір`ю, батько окремо, не пам`ятає, коли в останнє його бачив особисто, в основному спілкується з батьком по скапу, з днем народження його вітає мати та бабуся (а.с. 102).
Відповідно листа №06/01-381и від 31.08.2020 року на адресу ВК ЧМР Одеської області в особі служби у справах дітей, вказано, що ОСОБА_1 за місцем реєстрації: АДРЕСА_3 - не проживає, та місце його перебування невідомо (а.с. 103-104).
Згідно висновку № 1-17-618 від 23.11.2020 року ВК ЧМР Одеської області (як орган опіки та піклування) за доцільне прийняття рішення про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання матері ОСОБА_2 (а.с. 119-120).
Відповідно висновку оцінки потреб сім`ї від 09.11.2020 року мати з дитиною проживає, батько невідомо його місце проживання (а.с. 122-123).
Згідно акту обстеження умов проживання дитини ОСОБА_5 , від 09.11.2020 року, вказано, що дитина проживає з матір`ю ОСОБА_2 , умови для дитини створені належні, відносини в сім`ї теплі та добрі (а.с. 124).
Відповідно заяви, від 09.11.2020 року ОСОБА_1 заперечує проти проживання спільної дитини з матір`ю (а.с. 125),
Довідкою встановлювалась думка малолітнього ОСОБА_5 , щодо участі батька в вихованні дитини, від 09.11.2020 року, дитиною вказано, що він проживає з матір`ю, батько окремо, в останнє його бачив особисто 05.11.2020 року, був у батька в гостях, бажає жити разом з матір`ю (а.с. 129).
V. Оцінка Суду.
Відповідно до ст. 7 СК України любий учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно ст. 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом.
За змістом п.74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у м. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті ради подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи.
Ч.2 ст. 155 СК України передбачає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Ст.157 СК України передбачає, - той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь у її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права чинити перешкоди тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та приймати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не заважає нормальному розвитку дитини.
Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами,першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини, випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності родичів (батьки, дід, баба) у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.
Статтею 51 Конституції передбачено, що подружжя є рівними у правах та обов`язках у шлюбі та сім`ї. Таке ж право закріплено и статті 7 Сімейного Кодексу України.
Оцінюючи в сукупності встановлені фактичні обставини, стан здоров`я дитини, її вік, розпорядок дня, ту обставину, що дитина не спілкувалась з батьком, та бажання батька, займатись вихованням дитини, суд керуючись інтересами дитини дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог частини 6 статті 19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. В своєму висновку третя особа не заперечувала проти зустрічей з дитиною, та надала графік зустрічей батька за донькою, тому суд вважає, що таке спілкування не пошкодить інтересам дитини, а навпаки буде діяти на обґрунтування родинних стосунків батька та доньки.
Згідно із ч.3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Також суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв`язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.
Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» [3]).
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша-друга).
Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право на сімейне життя має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.
Суттєвим є те, що неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (див. пункт 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20січня 2012року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України [4]).
Отже описаний зв`язок між батьком та дитиною має важливе значення для підтримання між ними відносин, як «близьких осіб», що сприяє реалізації їх права на сімейне життя та сприяє нормальному «розквіту людини в суспільстві», що не безпідставно знайшло відображення і в нормах СК.
Розуміючи існування конфліктної ситуації між позивачами та відповідачем, з метою уникнення впливу такого конфлікту на дитину, Суд обираючи способи участі позивача у вихованні дитини не обирає спосіб, за яким дитина буде залишатись з батьком без матері, що можуть погіршити конфліктну ситуації між сторонами спору, що як наслідок впливає на дитину.
Саме тому Суд погоджується із способами участі, які обрав орган опіки та піклування, що відповідає змісту частини шостої статті 19 СК. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують обставини, за яких позивач має право брати участь у вихованні свого сина, що не суперечить статті 8 Конвенції, і в такому випадку Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між інтересами позивача, відповідача та самої дитини.
Перш за все суд звертає увагу на те, що у сімейних відносинах, які склалися між сторонами цієї справи, дійсно наявний спір про порядок участі батька та матері у спілкуванні та вихованні сина, адже позивач бажає спілкуватися із дитиною за тим графіком, який визначений в позовних вимогах, в той час як відповідач (мати дитини) не погоджується із таким порядком спілкування.
Судом на підставі вищенаведених письмових доказів та пояснень сторін встановлено, що позивач має бажання приймати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, а дитина в свою чергу потребує спілкування із батьком.
Визначаючи конкретний порядок участі позивача у вихованні сина, суд враховує те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 2 листопада 1989 року ( статтей 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року та прийняв до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні рідного сина, і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
При встановленні способу спілкування ОСОБА_1 , суд дотримується розумного балансу на участь обох батьків у вихованні та доцільність прийняття батьком участі у вихованні сина, зважає на вік неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим вважає за необхідне задовольнити позов частковою.
Із збільшенням віку дитини, налагодженням її контакту з батьком, форма участі у вихованні дитини може бути змінена і цього відповідно до закону не позбавляються сторона в майбутньому.
Виходячи з вищевикладеного, Суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково. В іншій частині первинних позовних вимог відмовити.
Питання щодо визначення місця проживання дитини:
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).
Відповідно до частини 4 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків.
Стаття 161 СК України встановлює, що спір між батьками, яки не досягли згоди про місце проживання дитини, вирішується судом.
Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками.
При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним.
На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.
Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім інтереси інших сторін.
Таким чином зустрічні позовні вимоги про встановлення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю підлягають задоволенню.
З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258, 259, 263 - 265, 352 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,
Позовні вимоги за первинним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської області про усунення перешкод в спілкування з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною - задовольнити частково.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усунути перешкоди у спілкуванні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити час систематичних побачень ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання чи перебування дитини, та в інших загально доступних місцях, щотижнево у середу з 16-00 години до 18-00 години; щотижнево у неділю з 10:00 години до 20 години; проведення спільно з сином одного тижня під час зимових канікул, одного місяця під час літніх канікул за попередньою домовленістю з мамою та наявності бажання дитини; необмежене спілкування з сином - ОСОБА_5 , особисто, засобами телефонного, поштового, електронного зв'язку, що не передбачають безпосереднього фізичного контакту між батьком та сином.
Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Чорноморської міської ради Одеської областіпро визначення місця проживання дитини - задовольнити.
Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_3 ) понесені судові витрати в розмірі 840,60 грн.(вісімсот сорок гривень 60 копійок).
Повний текст рішення складено та підписано 26 лютого 2021 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області В.В. Смирнов.