Постанова

Іменем України

03 березня 2021 року

м. Київ

справа № 179/128/18

провадження № 61-11599св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Сільгосппідприємство «Дудківка»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2019 року в складі колегії суддів: Каратаєвої Л. О., Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосппідприємство «Дудківка» (далі - ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка»), у якому просила:

- розірвати договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 17 липня 2012 року відділом Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 02463;

- стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 53 395 грн.

Позов мотивований тим, що він є власником земельної ділянки, площею 6,450 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

04 січня 2011 року між ним та ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років. 17 липня 2012 року Магдалинівський відділ Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» провів державну реєстрацію укладеного між сторонами договору.

Згідно з даними ДПА земельна ділянка перебуває не в оренді, а в лізингу, що суперечить статті 807 ЦК України та діючому договору оренди земельної ділянки. Відповідач не займається сівозмінами, щороку засіває на полях соняшник та кукурудзу, чим створює загрозу для родючості стану ґрунтів земельної ділянки. Протягом 2012-2016 років ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» не виконує зобов`язання з виплати орендної плати у розмірі та порядку, встановленому договором оренди від 04 січня 2011 року.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року позов задоволено частково. Договір оренди земельної ділянки від 04 січня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка», зареєстрований 17 липня 2012 року відділом Держкомзему у Магдалинівському районі Дніпропетровської області за № 02463, розірваний. Стягнуто з ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 17 405, 44 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, врахував, що на час державної реєстрації оспорюваного договору законодавством встановлено плату за оренду земельної ділянки в розмірі не менше 3 % від вартості земельної ділянки, у зв`язку з чим дійшов висновку, що позивач має право на отримання орендної плати саме в зазначеному розмірі.

Оскільки орендар не у повному розмірі сплачував орендну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню, та є підставою для розірвання договору оренди.

При цьому судом враховано, що оскільки позивач звернувся до суду з цим позовом у січні 2018 року та просив стягнути заборгованість з орендної плати за період з 2012 по 2016 року, то обґрунтованим є посилання представника відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності. За таких обставин, місцевий суд дійшов висновку про стягнення заборгованості з орендної плати за період з 2015 по 2016 роки в розмірі 17 405, 44 грн межах строку позовної давності.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2019 року апеляційну скаргу ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» задоволено, рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідач виконував свої зобов`язання щодо сплати орендної плати у передбаченому договором розмірі, що підтверджується належними та допустимими доказами. При цьому законодавчо встановлений мінімум орендної плати у розмірі 3% від вартості земельної ділянки не надає права орендодавцю для автоматичної зміни умов договору оренди, а є лише підставою для можливого перегляду розміру орендної плати.

Короткий зміст вимог касаційної скаргита узагальнення її доводів

У червні 2019 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2019 року, в якій заявник, посилаючись на недотримання судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що умовами договору оренди від 04 січня 2011 року сторони погодили грошову та натуральну форми орендної плати, що не суперечить статті 22 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Апеляційний суд помилково вважав, що має місце альтернативний обов`язок відповідача сплачувати грошову або натуральну форсу орендної плати. Допущені ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» порушення щодо несплати орендної плати в повному обсязі мають системний характер, що відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою та розірвання договору оренди.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У серпні 2019 року ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін.

Відзив мотивований тим, що ході розгляду справи позивач підтверджувала факт виплати їй орендної плати в натуральній та відбірковій формі своєчасно та у розмірі, встановленому пунктом 2.2 договору оренди земельної ділянки. Суд апеляційної інстанції не врахував, що в перерахунку на ринкові ціни та видану натуральну оплату відповідач фактично сплатив позивачу за період 2012-2016 роки орендну плату в розмірі 50 106,94 грн, що є значно більшим, ніж розмір орендної плати, встановлений умовами договору. Указ Президента України від 02 лютого 2002 року «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», на який посилається позивач, має рекомендаційний характер та не обов`язковий для виконання сторонами.

У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала відповідь на відзив, у якому вказує, що ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» самостійно внесло в умови договору відбіркову орендну плату. Орендар не проводив індексацію орендної плати, що є порушенням укладеного між сторонами договору оренди земельної ділянки.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито провадження у справі та витребувано її з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У серпні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 400 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 6,450 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Жданівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області.

04 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» укладений договір оренди вищевказаної земельної ділянки строком на 10 років.

17 липня 2012 року Магдалинівський відділ Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» провів державну реєстрацію укладеного між сторонами договору.

Відповідно до пункту 2.2. укладеного між сторонами договору відповідач зобов`язався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації за кожен календарний рік терміну дії договору та у формі:

- натуральна - пшениця - 500 кг, фуражне зерно - 1500 кг, сонях - 200 кг, цукор - 75 кг, один візок соломи;

- відробіткова - обробіток присадибної ділянки (оранка та культивація) - до 0,5 га, посів - до 0,3 га, механізоване збирання зернових - до 0,3 га, надання транспортних послуг - до 30 км.

Послуги, які надаються Орендарем і не входять (не враховуються) до розміру орендної плати - ритуальні послуги у випадку смерті орендодавця.

Дані, вказані вище (розмір, платежів за окремими формами орендної плати), встановлюються згідно біржових цін на продукцію, є динамічними та можуть змінюватися щороку у подальшому згідно з пунктом 2.2. договору за умови їх обов`язкового погодження сторонами.

Розмір орендної плати визначається за домовленістю між сторонами, повинен коригуватися згідно індексації грошової оцінки землі та вимог чинного законодавства і не може бути меншим від розміру, встановленого чинним законодавством.

Орендар за погодженням з орендодавцем може виконати своє зобов`язання з виплати орендної плати як у грошовій так і у натуральній або у відробітковій без внесення змін до даного договору.

За період з 2014 по 2016 роки ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» сплатило ОСОБА_1 оренду плату в натуральній та відбірковій формі, а саме:

- у 2014 році: пшеницю - 500 кг, фуражне зерно - 2 500 кг (ячмінь - 1 250 кг, кукурудза - 1250 кг), соняшник - 300 кг, цукор - 75 кг, солому - 1 візок. Надані послуги з обробітку присадибної земельної ділянки ОСОБА_1 : оранка-0,30 га, культивація - 0,26 га.

- у 2015 році: пшеницю - 500 кг, фуражне зерно - 2 500 кг, соняшник - 300 кг, цукор - 75 кг, солому - 1 візок. Надані послуги з обробітку присадибної ділянки: оранка - 0,30 га, культивація - 0,30 га.

- у 2016: пшеницю - 400 кг, фуражне зерно - 2 250 кг, соняшник - 200 кг, цукор - 75 кг; солому - 1 візок. Надані послуги з обробітку присадибної ділянки: оранка - 0,30 га, культивація - 0,30 га.

Розмір невиплаченої орендної плати в грошовій формі складає: за 2012 рік - 852, 51 грн; за 2013 рік - 1 824,17 грн; за 2014 рік - 4 622,70 грн; за 2015 рік -8 050,54 грн; за 2016 рік - 9 999 грн.

В ході справи в суді першої інстанції представник ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» - адвокат Ямковий В. Ф. подав заяву про застосування строку позовної давності щодо стягнення заборгованості з орендної плати.

Мотиви з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (пункт 1 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату укладення договору оренди земельної ділянки) істотними умовами договору оренди земельної ділянки є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); термін договору оренди; орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду); цільове призначення, умови використання і збереження якості землі; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження і обтяження щодо використання земельної ділянки; сторона орендодавець чи орендар), яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Схожі за змістом положення були передбачені і статтею 19 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на дату укладення договору оренди земельної ділянки.

Згідно з частиною другою статті 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року в справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року в справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку в справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Тлумачення пункту д) частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначеному договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» не належно виконувало свої зобов`язання за договором оренди від 04 січня 2011 року, не здійснювало виплату орендної плати у грошовій формі за 2012-2016 роки з урахуванням її індексації, а сплачувало орендну плату лише в натуральній та відробітковій формі, що свідчить про систематичність порушення ним умов договору, дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання вказаного договору та стягнення заборгованості зі сплати орендної плати в розмірі 17 405, 44 грн, визначеному судом в межах позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду погоджується з вказаним висновком місцевого суду, оскільки виплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, систематичне невиконання якої є підставою для його розірвання.

Суд апеляційної інстанції вважаючи, що відповідач виконав зобов`язання за договором оренди, сплатив позивачу за 2012-2016 роки орендну плату в натуральній та відробітковій формах в повному обсязі, не звернув уваги на те, що умовами договору передбачена ще й грошова форма орендної плати у розмірі 1,5 % від грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням щорічного підвищення коефіцієнту індексації за кожен календарний рік терміну дії договору, обов`язок з виплати якої ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» не виконано.

Виплата орендної плати за період за 2012-2016 роки лише у натуральній та відробітковій формах, без сплати її у грошовій формі за цей період, свідчить про неналежне виконання є порушенням умов договору оренди, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору.

Доводи відзиву на касаційну скаргу про те, що орендна плата погоджена між сторонами саме в натуральній та відробітковій формі, з боку відповідача не було допущено систематичного невиконання умов договору в частині своєчасної та повної виплати орендної плати за договором оренди землі чи безпідставність застосування пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України до спірних правовідносин, не знайшли свого підтвердження та спростовується змістом пункту 2.2 договору оренди земельної ділянки.

Оскільки орендар не виконав обов`язок по сплаті орендної плати з урахуванням її індексації, тобто допустив істотне порушення умов договору, то суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 квітня 2020 року в справі № 179/277/18 (провадження № 61-12548св19), від 29 грудня 2020 року в справі № 179/126/18 (провадження № 61-14900св19), від 27 січня 2021 року в справі № 179/2035/17 (провадження № 3721св19).

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Оскільки під час дослідження доказів та встановлення фактів у справі, судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, правильно застосовані норми матеріального закону, тому рішення суду є законним і обґрунтованим.

Відповідно до статті 413 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Щодо судових витрат

Оскільки судом касаційної інстанції задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано постанову апеляційного суду та залишено в силі рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позову, то відповідно до підпункту «в» пункту 2 частини першої статті 416 ЦПК України з ТОВ «Сільгосппідприємство «Дудківка» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 477,50 грн за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2019 року скасувати, а рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 14 серпня 2018 року залишити в силі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Сільгосппідприємство «Дудківка» на користь ОСОБА_1 2 477,50 грн на відшкодування судового збору, сплаченого відповідачем за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді : С. Ю. Бурлаков

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко