ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1310/18 Номер провадження 22-ц/814/78/21Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Одринської Т.В., Пікуль В.П., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року (ухвалене суддею Колотієвським О.О., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 22 вересня 2014 року близько 13 год. 30 хв. на перехресті автомобільних доріг Кременчук-Власівка та Ялинці-Кіндрівка поблизу с. Кіндрівка Кременчуцького району сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої зіткнулися автомобілі «ВАЗ-21013» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , та «Тоуоtа Саmгу» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ ОСОБА_4 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а транспортні засоби - механічні ушкодження. За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №0001014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. В рамках кримінального провадження позивачем заявлено цивільний позов до відповідачата винної особи. В ході судового розгляду було встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Ухвалою Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2017 року у згаданому кримінальному провадженні відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, проте у зв`язку із його примиренням із потерпілим, який отримав тілесні ушкодження внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 , кримінальне провадження № 0001014 було закрито на підставі п.1 ч.2 ст. 284 КПК України, а обвинувачений ОСОБА_2 був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

При цьому, цивільний позов, який було заявлено ОСОБА_1 в ході судового розгляду в порядку ст. 128 КПК України, було залишено без розгляду та роз`яснено право заявити позов в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до полісу серії АС №8430552 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». На момент настання страхового випадку зазначений договір страхування та сам поліс ОСЦПВ були чинними.

Після настання даної дорожньо-транспортної пригоди приблизно наприкінці жовтня на початку листопада 2014 року позивачем було подано у Полтавську філію ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс груп» письмову заяву про здійснення страхового відшкодування в одному екземплярі, додатками до якої були: копія паспорта ОСОБА_1 , копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру платника податків ОСОБА_1 , копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копія первинної довідки ВДАІ про ДТП, копія висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 276. Проте, коли після закінчення судового розгляду кримінального провадження, представником позивача було направлено копію ухвали про закриття кримінального провадження з вимогою здійснити страхове відшкодування, відповідачем ПАТ«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було надано відповідь, відповідно до якої слідує, що нібито позивач не подав описану вище заяву про страхове відшкодування протягом року після настання страхового випадку, що не відповідає дійсності.

Позивач заначив, що вказаним кримінальним правопорушенням йому завдана матеріальна та моральна шкода. Завдана матеріальна шкода полягає у затратах, які поніс позивач у зв`язку із витратами на ремонт пошкодженого автомобіля. Так, відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 276 від 11.10.2014 року вартість матеріального збитку завданого позивачеві складає 51563,81 грн. (п`ятдесят одну тисячу п`ятсот шістдесят три) грн. 81 коп. Окрім матеріальної, злочинними діями ОСОБА_2 позивачеві також було завдано велику моральну шкоду, яка виразилася у наступному: по-перше: у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв?язку із пошкодженням належного йому майна, а саме автомобіля «Тоуоtа Саmгу» державний номерний знак НОМЕР_2 , оскільки цей автомобіль був дуже дорогий для позивача, так як він дуже довгий час хотів придбати автомобіль саме такої марки та моделі, а придбавши, весь час дуже дбайливо ставився до нього, постійно підтримував належний технічний стан, зовнішній вигляд, обережно керував ним під час руху; по-друге: під час зіткнення позивач злякався не те що за пошкодження його майна, а, навіть, за своє життя, оскільки дійсно дуже страшно бачити як після зіткнення автомобіль зносить у кювет, майже перекидаючись, тому у нього були всі підстави хвилюватися за своє життя; по-третє: пошкодженням автомобіля позивача внаслідок винних дій ОСОБА_2 , в результаті ДТП було порушено його звичайний уклад життя. Так, фактично протягом тривалого часу позивач був позбавлений можливості користуватися своїм автомобілем внаслідок його пошкодження; по-четверте: після дорожньо-транспортної пригоди пройшло вже майже чотири роки, а ОСОБА_2 , навіть, не вибачився за пошкодження автомобіля позивача, всупереч всім наявним доказам, не визнавав своєї вини у вчиненому кримінальному правопорушенні, що не давало змоги на протязі тривалого часу прийняти кінцеве рішення у даній справі, що дозволило б позивачеві отримати бодай страхове відшкодування. Лише після проведення останньої (третьої за ліком) судової автотехнічної експертизи, яка черговий раз підтвердила ту обставину, що винним у даній ДТП є саме відповідачі, останній визнав свою вину та пішов на примирення з потерпілим (хоча такі його дії були лише формальністю, оскільки потерпілим у даному кримінальному провадженні був його рідний батько). Позивач зазначив, що хоча моральну шкоду, оцінити практично не можливо, але враховуючи всі обставини справи, вважає, що справедливим і достатнім буде відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Оскільки ОСОБА_1 на момент ДТП мав при собі посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс ОСЦПВВНТЗ, виданий на його ім`я, значить він на відповідній правовій підставі володів та керував транспортним засобом «Тоуоtа Саmгу» державний номерний знак НОМЕР_2 , то він також є і належним позивачем у даній цивільній справі.

На підставі вищевикладеного просив суд ухвалити рішення, яким: стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 1563,81 грн. 81 коп. матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень моральної шкоди; стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь позивача 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень страхового відшкодування.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2020 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної злочином, стягнення страхового відшкодування - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1563,81 грн. 81 коп. матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 352 гривні 40 копійок судового збору.

Додатковим рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 грудня 2020 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1057 гривень 60 копійок судового збору.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохав скасувати рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідачаПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимоги позивача в цій частині задовольнити, стягнувши з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в сумі 50000 грн.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач у річний термін з моменту настання ДТП із заявою про страхове відшкодування не звернувся, отже у страховика відсутні правові підстави для оплати страхового відшкодування. Апелянт вважає, що такі висновки не відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі 465/4621/16-к. Вказує, що оскільки він звертався із вказаним позовом ще у межах кримінального провадження, однак позов був залишений без розгляду у зв?язку із закриттям кримінального провадження з підстав примирення обвинуваченого із потерпілим, тому з урахуванням вказаної правової позиції позов ОСОБА_1 доПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» мав бути задоволений у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.1ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Позивачем рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», тому судом апеляційної інстанції перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 22 вересня 2014 року близько 13 год. 30 хв. на перехресті автомобільних доріг Кременчук-Власівка та Ялинці-Кіндрівка поблизу с. Кіндрівка Кременчуцького району сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої зіткнулися автомобілі «ВАЗ-21013» державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 та «Тоуоtа Саmгу» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 . Внаслідок зіткнення пасажир автомобіля ВАЗ ОСОБА_4 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, а транспортні засоби - механічні ушкодження.

За даним фактом було відкрито кримінальне провадження № 0001014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В ході судового розгляду було встановлено, що дана дорожньо-транспортна пригода настала внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_2 вимог п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

Ухвалою Кременчуцького районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24 листопада 2017 року у згаданому кримінальному провадженні відповідач ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, проте у зв?язку із його примиренням із потерпілим, який отримав тілесні ушкодження внаслідок даної ДТП ОСОБА_4 , кримінальне провадження №0001014 було закрито на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, а обвинувачений ОСОБА_2 був звільнений від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України.

При цьому, цивільний позов, який було заявлено ОСОБА_1 в ході судового розгляду в порядку ст. 128 КПК України, було залишено без розгляду та роз`яснено право заявити позов в порядку цивільного судочинства.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача підлягають задоволенню лише в частині стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1563,81 грн. 81 коп. матеріальної шкоди та 10000 гривень моральної шкоди.

Разом з цим, відмовляючи позивачу у задововоленні позовних вимог в частині стягнення з відповідачаПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхового відшкодування в сумі 50000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що спірна ДТП сталась 22.09.2014 року, а із «заявою на виплату страхового відшкодування» позивач звернувся тільки 18.04.2018 року. Тому, враховуючи, що позивач не звернувся до Страховика в річний термін з моменту настання ДТП із заявою про страхове відшкодування у Страховика відсутні правові підстави для оплати страхового відшкодування, отже вимоги позивача до цього відповідача задоволенню не підлягають.

Проте, з таким висновком суду в оскаржуваній частині, колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.

Положеннями ст. 22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків належать і витрати, яких особа зазнала зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються в повному обсязі, якщо інше не встановлено законом або договором.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов?язок фізичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов?язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик особи, яка завдала шкоду.

Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов?язаним суб?єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість особи, що завдала шкоди у передбаченому Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов?язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст. ст. 3, 5 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров?ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об?єктом обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов?язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров?ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст.17 «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 981 ЦК України договір обов?язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов?язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 000, 00 грн. на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

За змістом статей 12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи (страхове відшкодування).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до полісу серії АС №8430552 цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у страховій компанії «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». На момент настання страхового випадку зазначений договір страхування та сам поліс ОСЦПВ були чинними.Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілого, становить 50000, 00 грн.

Таким чином, з огляду на зазначені положення чинного законодавства та наявні у матеріалах справи докази, колегія суддів вважає, що з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню страхове відшкодування в сумі 50000,00 грн

Разом з тим, заперечення відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про те, що позивач не звертався до страховика у встановлений законом строк для отримання страхового відшкодування, підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим статтею 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до страховика за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страховика про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв?язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, страховик приймає рішення про здійснення відшкодування також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі № 227/3573/16-ц касаційний цивільний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року у справі № 732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов?язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб?єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов?язком особи, яка потребує такого захисту».

У системному зв?язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика, ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Таким чином, для задоволення цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов?язковим.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к, які у відповідності до вимог п.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідачаПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 липня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог до відповідачаПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 50000 (п?ятдесят тисяч) гривень страхового відшкодування.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства«Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 1057,20 грн (одна тисяча п?ятдесят сім гривень 20 копійок) судового збору.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 12 березня 2021 року.

Головуючий суддя : _______________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ Т.В. Одринська ______________ В.П. Пікуль