Справа № 393/664/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

10.03.2021 року Долинський районний суд Кіровоградської області в складі : головуючого судді Степанов С.В.

за участю секретаря Костецького С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Долинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 правонаступником якого є ОСОБА_2 до ТОВ «Золотий Колос-2012», третя особа: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишина Світлана Станіславівна про визнання недійсним договору оренди землі,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 у справу у якості позивача залучено правонаступника ОСОБА_2 , що підтверджується ухвалою Новгородківського районного суду від 05 грудня 2019 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 9,55 га, що розташована на території Тарасівської сільської ради Новгородківського району Кіровоградської області.

20 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Золотий Колос 2012» (далі ТОВ «Золотий Колос 2012») укладено договір оренди землі, площею 9,55 га, що зареєстрований 21 квітня 2016 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиною С.С.

В позові позивач зазначав, що спірний договір оренди землі з відповідачем не укладав, з вини ТОВ «Золотий Колос 2012» та третьої особи не має в наявності другого примірника належним чином оформленого оскаржуваного договору оренди землі та належним чином оформлених примірників акту прийому і передачі земельної ділянки, акту погодження в натурі меж земельної ділянки.

За цих обставин позивач просив суд визнати недійсним договір оренди землі б/н від 20.06.2016 року, зареєстрований приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кіровоградської області Панчишиною Світланою Станіславівною на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 29392299 від 24.04.2016 14:28:48 за номером запису про право власності 14298232 від 21.04.2016 18:56:06, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Золотий Колос 2012», відповідно до якого в оренду передана земельна ділянка площею 9,55 га, кадастровий номер :53:000:0001.

У судовому засіданні правонаступник позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та його представник позов підтримали, просили позов задовольнити. Заявлені під час судового розгляду зміна предмету позову судом відхилена, як така, що була ініційована поза межами підготовчого засідання.

Представник ТОВ «Золотий Колос 2012» Підопригора В.І. у судовому засіданні заперечував проти позову, просив у ньому відмовити.

Третя особа - приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишина Світлана Станіславівна в судове засідання не з`явилась, до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про відмову з задоволенні позовних вимог з наступного.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що позивачу ОСОБА_1 згідно з державним актом на право приватної власності на землю серії КР № 0873, виданим 27 жовтня 2000 року Тарасівською сільською радою Новгородківського району Кіровоградської області, належала земельна ділянка площею 9,55 га, що знаходиться на території цієї сільської ради (т. 1 а. с. 26).

20 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Золотий Колос 2012» укладено договір оренди землі площею 9,55 га, кадастровий номер: :53:000:0001, зареєстрований 21 квітня 2016 року, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про речове право: 14298241 (т. 1 а. с. 69-70, 79-82).

Згідно висновку експерта Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 4822/4823/20-27 від 18.12.2020 року, підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 20 квітня 2016 року, що укладений між позивачем ТОВ «Золотий колос-2012» виконаний рукописним способом, без попередньої технічної підготовки чи застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 в договорі оренди землі від 20 квітня 2016 року, що укладений між позивачем ТОВ «Золотий колос-2012» виконаний не самим ОСОБА_1 , а іншою особою (т.2 а.с. 161-164).

Таким чином, письмовим доказом підтверджено, що позивач у справі ОСОБА_1 не підписував спірний договір оренди землі, а відтак цей правочини не укладений.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована за набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта вказаної статті).

Частиною третьою статті 203 ЦК України перецбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв і ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 13 України).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» 9 у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається в письмовій формі.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) _щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11,17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати невстановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб

захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким є усунення перешкод у користуванні належним

позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину,

який не вчинено.

Отже, встановивши, що оспорюваний договір позивачем не підписувався, тобто він не є укладеним, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що оспорюваний договір оренди землі між сторонами не укладався, а тому є нікчемним і визнанню недійсним у судовому порядку не підлягає.

Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку.

У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних

земельних ділянок.

Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 71, 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 правонаступником якого є ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Золотий Колос-2012» (, юридична адреса: 28214, Кіровоградська область, Новгородківський район, с.Тарасівка, вул. Шкільна, 11, фактична адреса перебування: 25006, м. Кропивницький, вул. Олександрівська, 87), третя особа: приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Панчишина Світлана Станіславівна (адреса: АДРЕСА_1 ) про визнання недійсним договору оренди землі відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Долинського районного суду С. В. Степанов

Повний текст рішення виготовлений 11.03.2021 року