Справа № 473/519/21
РІШЕННЯ

іменем України

"16" березня 2021 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Ротар М.М., при секретарі Пащенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в праві спільної сумісної власності

встановив

16 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив визначити його частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1 га кадастровий номер :06:035:0028, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства в розмірі 61/100 частки земельної ділянки.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що йому на праві власності належить 61/100 житлового будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1 . Також йому на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, яка надана для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства.

Власником 39/100 часток житлового будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 . Також за нею на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2020 року визнано право власності на 39/100 часток земельної ділянки площею 0,1008 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та призначена для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства в порядку спадкування після померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності відповідача ОСОБА_2 на 39/100 часток земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Посилаючись на те, що на одну земельну ділянку зареєстровано право власності на двох осіб з різним видом власності спільна часткова та спільна сумісна, що перешкоджає позивачу в реалізації його прав як власника земельної ділянки, позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду від 18 лютого 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника на адресу суду надійшла заява в якій він просив розглядати справу у його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю.

В судове засідання відповідач та її представник не з`явилися, на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач не заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила розгляд справи здійснювати без її участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що на підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 жовтня 2020 року було визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вознесенську Миколаївської області, на 39/100 часток земельної ділянки, площею 0,1008 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства На підставі вказаного рішення суду, державним реєстратором виконавчого комітету Вознесенської міської ради, Миколаївської області за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 39/100 частки земельної ділянки. Форма власності приватна, вид спільної власності - спільна часткова.

Також було встановлено, що державним реєстратором Виконавчого комітету Вознесенської міської ради, Миколаївської області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю ІІІ-МК №022351, виданого виконкомом Вознесенської міської ради народних депутатів Миколаївської області 05.05.1995 року, за ОСОБА_1 було зареєстровано право спільної сумісної приватної власності на земельну ділянку площею 0,1008 га, яка розташована по АДРЕСА_1 та надана для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства.

Частиною ч. 1ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та ч. 1ст. 319 ЦК, в якій передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами (п. в ч. 1 ст. 87 ЗК України).

Згідно ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час оформлення та видачі правовстановлюючого документа на земельну ділянку) громадяни мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) у розмірах, встановлених ст. 67 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою, на якій розташовані дані об`єкти нерухомого майна, спільно, пропорційно розміру часток у спільній власності на будинок, будівлю, споруду.

За таких обставин, частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час АДРЕСА_1 , площею 0,1 га, призначену для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства, співвідносяться з їх частками в праві власності на будинок, для обслуговування якого вона надавалася.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Враховуючи встановлені обставини та вимоги діючого законодавства, визнання відповідачем пред`явленого позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ОСОБА_1 , при зверненні до суду для визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив

позов - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 61/100 частку в праві власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :06:035:0028, яка розташована по АДРЕСА_1 та призначена для обслуговування житлового будинку та підсобного господарства.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.М. Ротар