Справа № 503/696/21
Провадження № 2/503/365/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2021 року

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Калашнікової Т.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Поліковської О.І.

представника позивача - адвоката Бака В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулась до відповідача ОСОБА_1 з позовом про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що 16.10.1984 року вона уклала шлюб зі ОСОБА_1 , який 25.08.2020 року було розірвано. Під час шлюбу ними за спільні кошти був придбаний вищевказаний житловий будинок. Угоди про добровільний поділ майна, що є їхньою спільною власністю, між ними не досягнуто. Отже, згідно приписів законодавства, позивач, як дружина відповідача, на час придбання житлового будинку є співвласником у праві спільної сумісної власності вищевказаного домоволодіння і має законне право поділити дане майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, на засадах рівності часток дружини та чоловіка, тобто по 1/2 частині зазначеного житлового будинку.

Просить визнати вказаний житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею та відповідачем право власності на 1/2 частину, за кожним, на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 .

Представник позивача - адвокат Бака В.В. позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти задоволення заявлених позовних вимог.

Суд, заслухавши учасників цивільного процесу, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, дійшов висновку про задоволення позову.

Судом встановлено, що сторони з 16.10.1984 року по 29.10.2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 25.08.2020 року, що набрало законної сили 29.10.2020 року (а.с.6).

В період перебування у шлюбі подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується рішенням виконавчого комітету Кодимської міської ради № 23 від 24.02.2010 року «Про визнання та оформлення права власності на об`єкт нерухомого майна в м. Кодима ОСОБА_1 на житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 ». Цим рішенням ОСОБА_1 будо дозволено оформити право власності на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 93,8 кв.м (взамін договору купівлі-продажу від 06.09.1985 року) (а.с.8).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Кодимською міською радою 10.03.2010 року (а.с.11) власником вищевказаного житлового будинку є ОСОБА_1 . Ця обставина також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №257740500 від 21.05.2021 року (а.с.10).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року №11).

Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Під час розгляду справи не встановлено обставин, які мають істотне значення для відступу від засад рівності часток при поділі майна подружжя.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним визнати даний об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та визнати за кожним із них право власності на 1/2 частину цього домоволодіння.

На підставі ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» позивач ОСОБА_2 була звільнена від сплати судового збору під час розгляду даної справи.

За таких обставин, судовий збір на користь держави компенсується за рахунок відповідача.

На підставі ст.ст. 60, 63, 69-71 СК України, ст.ст. 4, 9, 13, 81, 259-268 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності,- задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , житловою площею 48,8 кв.м та загальною площею 95,3 кв.м спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави 908 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О. Калашнікова