Справа № 468/1639/20-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участю секретаря судового засідання - Рижньової О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу № 468/1639/20-ц за позовом Акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між АТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 03.12.2013 року був укладений кредитний договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 8000 грн. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не в повному обсязі виконує взяті на себе зобов`язання, тому позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 30.07.2020 року становить 276117,51 грн, із яких: 186992,51 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 129041,59 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 57950,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 89125 грн - заборгованість за пенею. При цьому з врахуванням уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 186992,51 грн, в тому числі 129041,59 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 57950,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту

Від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній заперечив проти задоволення позову, зазначивши про те, що позивачем не доведено належними доказами факту видачі відповідачу кредитних карток та перерахування грошових коштів на карткові рахунки, оскільки він не отримував кредитні картки з терміном дії до жовтня 2017 року та до червня 2022 року. Крім того, строк дії платіжних карток закінчився у 2017 році, що вказує на сплив строків позовної давності за вказаним позовом. Тому у задоволенні позову необхідно відмовити на цій підставі.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідач, підписуючи анкету-заяву від 03.12.2013 року, погодився, що вказана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, яким обумовлено встановлену відповідачу процентну ставку в розмірі 2,3 (27,6 % на рік), а також комісії та штрафи. Відповідач користувався кредитними грошима банку з використанням кредитної картки «Універсальна» шляхом зняття грошових коштів в банкоматі, здійснення розрахунків через термінали в касах магазинів, а також здійснював часткове погашення заборгованості, про що свідчить виписка з банківського рахунку про рух коштів. Після закінчення строку дії отриманої картки відповідачу перевипускалися картки з новим терміном дії, з допомогою яких останній користувався кредитним коштами та здійснював часткове погашення кредитної заборгованості. Перевипуск нових карток не є фактом укладення нового договору, а є пролонгацією вже укладеного, тому не потребує підписання відповідачем ново анкети. Також заперечив проти застосування строку позовної давності за вказаним позовом, оскільки строк дії перевипущеної картки становить до остання дня червня 2022 року, а позивач звернувся до суду до спливу вказаного строку.

Від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, згідно з якими відповідач заперечив факт перевипуску та видачі йому кредитної картки з терміном дії до червня 2022 року, що свідчить про те, що строк дії останньої картки закінчився в жовтні 2017 року, внаслідок чого пройшов строк позовної давності за вказаним позовом.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду повідомлений вчасно та належним чином.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, позивач заявив про розгляд справи за його відсутності, а відповідач не з`явився в судове засідання але подав відзив на позов, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості; виписку по рахункам; довідку про зміну умов кредитування; довідку про видані кредитні картки; копію анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 03.12.2013 року; Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; світлокопію витягу з Умов і правил надання банківських послуг; виписку по рахунку відповідача; фотозображення), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

В судовому засіданні встановлено, що 03.12.2013 року між АТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому був збільшений до 8000 грн. Договір був укладений шляхом підписання сторонами анкети-заяви від 03.12.2013 року. Вказана заява не містила відомостей про розмір процентів за користування кредитом, комісії та неустойки.

В подальшому позивач неодноразово перевипускав відповідачу платіжну картку, що підтверджується довідкою позивача з вказівкою на номери карток та період їх дії та узгоджується з наданою позивачем фотографією, на якій відповідач тримає в руках останню за строком дії карту (про що свідчить номер картки), а також з тим що протягом 2013-2020 років карткових рахунок поповнювався грошовими коштами та з нього знімались грошові кошти.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача станом на 30.07.2020 року становить 276117,51 грн, із яких: 186992,51 грн - заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 129041,59 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту, 57950,92 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 89125 грн - заборгованість за пенею.

Що стосується тверджень позивача про наявність у відповідача заборгованості за пенею, то суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України). За ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтями 1046, 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За ч.1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

При цьому, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року №342/180/17 вбачається, що оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, то повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. В разі укладення кредитного договору неустойка поділяється на встановлену законом (розмір та підстави стягнення якої визначається актами законодавства) та договірну (розмір та підстави стягнення якої визначається сторонами в самому договорі). Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Як слідує з наданих позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, витягу з Умов і правил надання банківських послуг, вони не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви від 03.12.2013 року.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Також підписана сторонами анкета-заява від 03.12.2013 не містить посилання на конкретні розміри пені, що за відсутності належних доказів, які б достовірно підтверджували прийняття представлених банком умов та тарифів відповідачем та приєднання до них як другої сторони до запропонованого договору, вказує на відсутність у відповідача заборгованості за пенею за кредитним договором в розмірі 89125 грн.

З урахуванням вказаного вище, позивач має право на повернення фактично отриманих відповідачем за кредитним договором грошових коштів.

При цьому позивач вказує про наявність непогашеної заборгованості відповідача за тілом кредиту станом на 30.07.2020 року в розмірі 186992,51 грн. Натомість з долучених позивачем до позову розрахунків заборгованості та виписки за рахунком відповідача слідує, що позивач збільшував тіло кредиту за рахунок зарахування до нього заборгованості за процентами, пенею та іншими нарахуваннями за попередні періоди. Проте, по-перше, як вказано вище, позивачем не доведена можливість нарахування процентів, неустойки та інших нарахувань на фактично отримані відповідачем кошти, по-друге, таке штучне збільшення тіла кредиту не є свідченням того, що власне відповідач отримував вказані суми в користування за договором кредиту.

Відповідно до наданої позивачем виписки за рахунком відповідача станом на 04.08.2020 року (а.с. 16-20) вказаний рахунок 27.01.2017 року був поповнений на 100 000 грн, тим самим була повністю погашена кредитна заборгованість та на рахунку знаходились власні кошти відповідача, якими він користувався, і лише 10.02.2017 року відповідач знову почав користуватись кредитними коштами в сумі 6286,58 грн. та в подальшому відповідач користувався кредитними коштами, наданими позивачем шляхом зняття готівки з картки, безготівкового придбання товарів, переказу кредитних коштів на інші картки, поповнення балансу операторів мобільного зв`язку, і загалом з 10.02.2017 року по 24.01.2018 року використав 141640,09 грн кредитних коштів (10.02.17 - 6286,58 грн, 10.02.17 - 1144 грн, 13.02.17 - 103,02 грн, 18.02.17 - 51,51 грн, 18.02.17 - 103,02 грн, 24.02.17 - 11162,66 грн, 24.03.17 -11162,66 грн, 24.05.17 - 11162,66 грн, 24.06.17 - 11162,66 грн, 24.07.17 - 11162,66 грн, 24.08.17 - 11162,66 грн, 24.09.17 - 11162,66 грн, 24.10.17 - 11162,66 грн, 24.11.17 - 11162,66 грн, 24.12.17 - 11162,66 грн, 24.01.18 - 11162,70 грн).

Натомість за період з 27.03.2017 року по 04.03.2020 року відповідач вносив кошти на повернення кредиту шляхом поповнення карткового рахунку готівкою, шляхом переказу коштів з інших карток та рахунків, шляхом регулярних списань з інших карток (такі оплати зафіксовані у виписці по рахунку, яка є первинним документом, та в розрахунку самого позивача), і загалом вніс грошових коштів в сумі 287852,03 грн. (24.03.17 - 942,54 грн, 05.04.17 - 1500 грн, 26.05.17 - 2008,64 грн, 26.06.17 - 1130,93 грн, 27.06.17 - 1180,01 грн, 29.06.17 - 228,40 грн, 31.07.17 - 329,36 грн, 31.07.17 - 0,02 грн, 31.07.17 - 2,11 грн, 08.08.17 - 2740,58 грн, 28.08.17 - 130,64 грн, 29.08.17 - 3605,64 грн, 26.09.17 - 0,01 грн, 26.09.17 - 1,05 грн, 26.09.17 - 624,49 грн, 29.09.17 - 3500,05 грн, 26.10.17 - 0,53 грн, 26.10.17 - 4684,70 грн, 26.11.17 - 27,16 грн, 26.11.17 - 0,26 грн, 09.12.17 - 4502,38 грн, 14.12.17 - 150 грн, 18.12.17 - 525,04 грн, 26.12.17 - 0,13 грн, 26.12.17 - 15,75 грн, 16.01.18 - 600 грн, 17.01.18 - 2786,21 грн, 18.01.18 - 1741,25 грн, 18.01.18 - 796 грн, 18.01.18 - 46,77 грн, 26.01.18 - 18,55 грн, 06.03.18 - 12935 грн, 07.03.18 - 10,75 грн, 09.03.18 - 761,62 грн, 26.03.18 - 0,75 грн, 30.04.18 - 10000 грн, 30.04.18 - 10000 грн, 27.05.18 - 8,58 грн, 13.09.18 - 14499,99 грн, 13.09.18 - 7400 грн, 14.09.18 - 1000 грн, 17.09.18 - 207,41 грн, 19.09.18 - 0,57 грн, 24.09.18 - 7741,19 грн, 26.09.18 - 12,18 грн, 19.01.19 - 0,58 грн, 08.02.19 - 5000 грн, 11.02.19 - 5000 грн, 19.02.19 - 0,57 грн, 20.02.19 - 5000 грн, 25.02.19 - 2000 грн, 01.03.19 - 3000 грн, 14.03.19 - 5000 грн, 22.03.19 - 5000 грн, 27.03.19 - 5000 грн, 04.04.19 - 3000 грн, 19.04.19 - 0,58 грн, 26.04.19 - 26000 грн, 04.05.19 - 17000 грн, 24.05.19 - 11000 грн, 10.06.19 - 57 грн, 27.08.19 - 15000 грн, 10.09.19 - 198 грн, 17.09.19 - 74,38 грн, 19.10.19 - 0,56 грн, 12.12.19 - 32000 грн, 19.12.19 - 20000 грн, 26.12.19 - 99,50 грн, 10.01.20 - 5000 грн, 17.01.20 - 8300 грн, 26.01.20 - 23,62 грн, 07.02.20 - 5000 грн, 12.02.20 - 6700 грн, 04.03.20 - 5000 грн).

За такого, відповідач повністю повернув фактично отримані ним за кредитним договором кошти, внаслідок чого він не має заборгованості за тілом кредиту перед позивачем.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову загалом у зв`язку з безпідставністю вимог.

При цьому твердження відповідача про закінчення строку позовної давності за вказаним позовом є помилковими, оскільки заперечення відповідача про отримання ним кредитної картки з терміном дії до червня 2022 року спростовуються наданими позивачем довідками, випискою по рахунку та фотозображенням відповідача, які в своїй сукупності вказують на те, що відповідачу була перевипущена банком кредитна картка з терміном дії до червня 2022 року. При цьому відповідач, отримавши вказану кредитну картку здійснював користування кредитними коштами та здійснював погашення заборгованості, повернувши банку, таким чином, отримані ним за кредитним договором грошові кошти, що неможливо було з зробити за відсутності у нього вказаної кредитної картки.

Крім того відмова в задоволенні позову у зв`язку із безпідставністю вимог унеможливлює застосування до таких вимог наслідків строку позовної давності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача судових витрат не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 03.12.2013 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570);

Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне судове рішення складене 15.03.2021 року.

суддя: