Справа № 369/9767/20
Провадження №4-с/369/4/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Дубас Т.В.

за участю секретаря Мазурик Д.С..

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко Вадим Олексійович на дії державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року скаржниця звернулась до суду із даною скаргою. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 10.12.2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий судовий наказ по справі №369/14306/18, за яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

05.06.2020 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко В.О. направлено боржнику довідку-розрахунок, відповідно до якої у боржника наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 11 053,25 грн. Боржник зазначає, що на даний час немає постійного доходу, що підтверджується електронним витягом з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків. З врахуванням положень п. 2 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України за 2019 рік» та п. 2 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України за 2020 рік» скаржник зазначає, що за період з 01.05.2019 року по 01.05.2020 року він мав сплатити за весь період заборгованість у розмірі 11 210,50 грн., фактично ж сплатив 24 202,75 грн. Однак, у довідці-розрахунку зазначено, що скаржник мав сплатити аліменти у розмірі 36 606,00 грн., При цьому, скаржник зазначає, що у спірній довідці зазначено невірні відомості, зокрема не враховано сплату аліментів у липні 2019 року та у квітні 2020 року, яка підтверджується відповідними квитанціями та наводить власний розрахунок суми, яка підлягає до сплати у якості аліментів. Зазначає, також, що самостійним визначенням суми аліментів шляхом встановлення твердої тгрошової суми державний виконавець перейшов межі своїх повноважень, оскільки визначення розміру аліментів або збільшення їх є виключно повноваженням суду, а не державного виконавця. А тому просив суд, визнати протиправною поведінку головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенка Вадима Олексійовича та зобов`язати видати довідку з розрахунком заборгованості у відповідності до рішення суду.

Ухвалою судді від 18.08.2020 було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду.

В судове засідання 27.01.2021 заявник або його представник не з`явились. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав.

Представники заінтересованих осіб: стягувач ОСОБА_2 , головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко Вадим Олексійович у судове засідання 27.01.2021 не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи на адресу суду не надсилали.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд вважає за можливе розглянути скаргу за їх відсутності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, повно і всебічно вивчивши матеріали справи, вважає що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом заходи примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що передбачено частиною 1 статті 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що 10.12.2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області був виданий судовий наказ по справі №369/14306/18, за яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенка В.О. від 04.03.2019 року відкрито виконавче провадження №58508183 щодо примусового виконання судового наказу №369/14306/18, виданого 13.02.2018 року Києво-Святошинським районним судом Київської області.

Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Згідно із частиною третьою статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до довідки-розрахунку, складеної головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенком В.О. заборгованість ОСОБА_1 по аліментам станом на 01.05.2020 року становить 11 053,25 грн.

Разом з цим, судом встановлено, що в період перебування даної скарги на розгляді суду головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенком В.О. була складено нову довідку-розрахунок відповідно до якої заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.09.2020 року відсутня.

Як бачається зі скарги ОСОБА_1 вважає протиправною поведінку державного виконавця щодо здійснення розрахунку заборгованості станом на 01.05.2020 року, оскільки державним виконавцем не було враховано платіжні квитанції та визначено суму аліментів шляхом встановлення твердої грошової суми.

При цьому, зі змісту скарги ОСОБА_1 , яка подана до суду в порядку ст. 447 ЦПК України, та заявлених вимог вбачається, що боржник, як сторона виконавчого провадження, не оспорює право державного виконавця вчиняти дії, направлені на визначення розміру заборгованості за аліментами, але не погоджується з розрахунками заборгованості зі сплати аліментів, проведеними державним виконавцем.

Частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Аналогічні норми закріплено в п. 4 розділу XVI Особливості виконання рішень про стягнення аліментів, Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5(у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5), де також передбачено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Право та порядок на звернення до суду за захистом визначається процесуальним законом.

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (стаття 1 ЦПК України).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Враховуючи вищеозначені вимоги закону та ту обставину, що між сторонами виконавчого провадження (стягувач і боржник) виник спір щодо розміру заборгованості за аліментами, то такий спір відповідно до закону підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом.

Саме така позиція висловлена Верховним судом в постанові Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року у справі № 756/13754/14.

Аналогічні правові позиції висловлені Верховним Судом в постанові від 30 серпня 2018 року в справі № 2-191/2005, від 04 вересня 2019 року в справі № 399/343/17-ц.

Тому, суд приходить до висновку, що головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенком В.О., визначаючи заборгованість за аліментами по виконавчому провадженню, діяв в межах зазначених вище норм права та наданих йому повноважень, тому підстави для визнання неправомірними його дій щодо складання довідки-розрахунку заборгованості по аліментам та скасування її в порядку ст. 447 ЦПК України - відсутні.

Оскільки спір щодо розміру заборгованості за аліментами підлягає вирішенню судом у порядку позовного провадження з дотриманням процедури, визначеної відповідним процесуальним законом, вимоги скарги ОСОБА_1 не підлягають вирішенню в порядку контролю за виконанням судових рішень, оскільки скаржник фактично просить суд втрутитися у право і обов`язок державного виконавця самостійно визначати розмір заборгованості за аліментами, надані йому законом.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З наведених вище підстав суд приходить до висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: стягувач ОСОБА_2 , головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Тарасенко Вадим Олексійович на дії державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Дубас Т.В.