Справа № 562/1361/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" грудня 2021 р. Здолбунівський районний суд

Рівненської області

в складі:

головуючого судді Мички І.М.

за участю секретаря Кондратюк Н.В.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Барановська Коротюк І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Здолбунів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Здолбунівський геріатичний пансіонат" Рівненської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу-,

ВСТАНОВИВ :

Позивачка звернулася до суду до Комунального закладу "Здолбунівський геріатичний пансіонат" Рівненської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В обгрунутвання позовних вимог зазначає, що з 22.01.1986 року працювала на посаді медичної сестри Комунального закладу «Здолбунівський будинок - інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради ( з 05.06.2020 року Комунальний заклад « Здолбунівський геріатричний пансіонат « Рівненської обласної ради ).

Наказом №35-к від 10.03.2009 року їй присвоєно вища кваліфікаційна категорія , яка підтверджена зі спеціальності» Вища сестринська справа» 06.11.2020 року 398-к управління охорони здоров`я Рівненської обласної адміністрації .

Загальний стаж на посаді медичної сестри 48 років , з них 37,5 років КЗ « Здолбунівський будинок - інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради ( з 05.06.2020 року Комунальний заклад « Здолбунівський геріатричний пансіонат « Рівненської обласної ради ).

Наказом № 54 від 13.04.202 року позивачку було звільнено з роботи 15.04.2021 року у зв`язку із скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України. Підставою звільнення в наказі зазначено наказ « Про введення в дію штатного розпису» від 29.01.2021 року №9, повідомлення про звільнення у зв`язку з скороченням штату від 12.02.2021 року, акт про відмову від підпису на підтвердження отримання повідомлення №2 від 12.02.2021 року , повідомлення від профспілкового комітету відносно згоди на звільнення ( повідомлення № 1від 12.01.2021 року ).

Згідно розпорядження голови Рівненської обласної ради від 01 грудня 2020 року № 138 проводилося службове розслідування відносно директора комунального закладу « Здолбунівський геріатричний пансіонат» Рівненської обласної ради Шамака О.О. щодо невиконання або неналежного виконання директором Комунальний заклад « Здолбунівський геріатричний пансіонат « Рівненської обласної ради Шамаком Олексієм Олександровичем своїх службових обов`язків в частині , що стосується безпідставного звільнення працівників комунального закладу за колективним зверненням у зв`язку з вимогою директора(написати заяви на звільнення).

Написати заяву на звільнення на вимогу директора Шамака О.О. , позивачка відмовилася , як і інші за колективним зверненням працівники , тому вважає ,що звільненню передували різні протиправні дії роботодавця, зокрема, в листопаді 2020 року, щ0одо позивача було змінено графік роботи , її було переміщено з добової зміни на денну зміну по два дні без пояснень причин такої зміни у грудні 2020 року -у лютому 2021 року знову було частково змінено графік роботи , зокрема, пів місяця - добова зміна , пів місяця - по два дні.

Наказ « Про введення в дію штатного розпису « від 29.01.2021 року № 9, повідомлення про звільнення у зв`язку з скороченням штату від 12.02.2021 року.

26.02.2021 року позивачці було повідомлено, що з березня 2021 року вона переміщена в графік зміни по два дні, за цим графіком працювала до звільнення , а саме 15.04.2021 року. Вважає дані розпорядження адміністрації протиправними та такими, що порушують її права.

Посилаючись на вказане позивач просила визнати незаконним та скасувати наказ № 54 від 13.04.2021 року про звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП. Поновити на посаді медичної сестри Комунального закладу « Здолбунівський геріатричний пансіонат « Рівненської обласної ради з 16.04.2021 року. Стягнути з Комунального закладу « Здолбунівський геріатричний пансіонат « Рівненської обласної ради та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16.04.2021 року до дня поновлення на роботі на підставі розрахунку наявного у справі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і її представник позов підтримали і просили його задовольнити.

У відзиві відповідач проти позову заперечив, покликаючись на дотримання встановленої трудовим законодавством процедури звільнення ОСОБА_1 .

Представник відповідача в судовому засіданні звернула увагу на те, що правом на поворотне прийняття на роботу позивач не скористалась, із заявою про працевлаштування до роботодавця не звернулась, що свідчить про те, що робота позивачу не потрібна.

Суд, заслухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи приходить до висновку про наступне:

Судом встановлено, з 22.01.1986 року, позивачка, працювала на посаді медичної сестри Комунального закладу «Здолбунівський будинок - інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради ( з 05.06.2020 року Комунальний заклад « Здолбунівський геріатричний пансіонат « Рівненської обласної ради ).

Наказом №35-к від 10.03.2009 року їй присвоєно вища кваліфікаційна категорія , яка підтверджена зі спеціальності» Вища сестринська справа» 06.11.2020 року 398-к управління охорони здоров`я Рівненської обласної адміністрації . Загальний стаж на посаді медичної сестри 48 років , з них 37,5 років КЗ « Здолбунівський будинок - інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» Рівненської обласної ради ( з 05.06.2020 року Комунальний заклад « Здолбунівський геріатричний пансіонат « Рівненської обласної ради ). Наказом № 54 від 13.04.202 року позивачку було звільнено з роботи 15.04.2021 року у зв`язку із скороченням штату працівників, п.1 ст. 40 КЗпП України.

Підставою звільнення в наказі зазначено наказ « Про введення в дію штатного розпису» від 29.01.2021 року №9, повідомлення про звільнення у зв`язку з скороченням штату від 12.02.2021 року, акт про відмову від підпису на підтвердження отримання повідомлення №2 від 12.02.2021 року , повідомлення від профспілкового комітету відносно згоди на звільнення ( повідомлення № 1від 12.01.2021 року ).

Згідно розпорядження голови Рівненської обласної ради від 01 грудня 2020 року № 138 проводилося службове розслідування відносно директора комунального закладу « Здолбунівський геріатричний пансіонат» Рівненської обласної ради Шамака О.О. щодо невиконання або неналежного виконання директором Комунальний заклад « Здолбунівський геріатричний пансіонат « Рівненської обласної ради Шамаком Олексієм Олександровичем своїх службових обов`язків в частині , що стосується безпідставного звільнення працівників комунального закладу за колективним зверненням у зв`язку з вимогою директора написати заяви на звільнення. Написати заяву на звільнення на вимогу Шамака О.О. , позивачка відмовилася , як і інші за колективним зверненням , тому звільненню передували різні протиправні дії роботодавця, зокрема, в листопаді 2020 року позивачу було змінено графік роботи , зокрема її було переміщено з добової зміни на денну зміну по два дні без пояснень причин такої зміни. Грудень 2020 року - лютий 2021 року знову було частково змінено графік роботи , зокрема, пів місяця - добова зміна , пів місяця - по два дні. Наказ « Про введення в дію штатного розпису « від 29.01.2021 року № 9. Повідомлення про звільнення у зв`язку з скороченням штату від 12.02.2021 року. 26.02.2021 року позивачці було повідомлено , що з березня 2021 року вона переміщена в графік в зміну по два дні, за цим графіком працювала до звільнення , а саме 15.04.2021 року.

Відповідно дост. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 43Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також троковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженимним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з частиною другою статті 40КЗпП України звільнення з цих підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За змістом статті 49-2КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджаютьне пізнішеніж за два місяці. Прививільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважнеправо на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни від06листопада 1992року №9«Про практикурозгляду судамитрудових спорів» роз`яснено: розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В судовому засіданні було досліджено , що відповідно до наказу № 54 від 15 квітня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено з посади медичної сестри у зв`язку із скороченням штату, п.1 ст. 40 КЗпП.

Згідно наказу № 9 від 29 січня 2021 року було введено в дію зміни до штатного розпису від 01.02.2021 року, затверджений Департаментом розвитку адміністративних послуг та визнанно таким що втратив чинність з 01.02.2021 року наказ « Про затвердження штатного розпису « від 18.09.2020 року № 66А, згідно якого передбачено лише одну посаду медичної сестри.

Матеріалами справи підтверджується, що скорочення штату працівників було спричинено у зв`язку з проведенням заходів , направлених на поліпшення діяльності пансіонату , з врахуванням наказу Міністерства соціальної політики України № 893 від 06.06.2019 року « Про затвердження Методичних рекомендацій щодо визначення чисельності працівників інтернатних закладів - установ системи соціального захисту населення» та на виконання п.1 п.2.2 та 3.1 наказу Департаменту розвитку адміністративних послуг , соціальної , молодіжної політики та спорту № 134 від 10.12.2020 року для забезпечення відповідних вимог нормативно правових актів та для ефективного розподілу та залучення молодшого медичного персоналу у психоневрологічному відділенні КЗ « Здолбунівського геріатричного пансіонату» Рівненської обласної ради , вирішено внести зміни до штатного розпису КЗ « Здолбунівський геріатричний пансіонат» Рівненської обласної ради з 01.02.2021 року а саме:

- вивести зі штатного розпису наступні посади: 1,0 шт. од. психолога; 1,0 шт. од. інспектора кадрів; 1,0 шт.од.медичну сестру в/к; 0,5 шт.од. лікаря - психіатра ; 0,5 шт. од. молодшу м/с (ванницю); 0,5 шт.од.швачки;

- ввести до штатного розпису без змін істотних умов праці наступні посади: 1,0 шт.од.фахівця з публічних закупівель ;1,0 шт. од. юристконсульта; 1,0 шт.од.молодшої медичної сестри ( санітарки - палатної) ; 0,5 шт. од. лікаря - психіатра; 0,5 шт. од. медичної сестри з масажу;

Зазначені зміни здійснювалися у межах фонду оплати праці.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників.

Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Суд зауважує, що згідно із приписами частини третьої статті 64 Господарського кодексуУкраїни (далі ГК України) підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Отже, питання щодо визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, відносяться до виключної компетенції власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу і є складовою права на управління діяльністю підприємством.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 28.03.2019 у справі № 755/3495/16-ц, у постанові від 22.01.2020 у справі №451/706/18.

Позивач в судовому засіданні стверджувала, що їй не запропонували, посади масажиста, однак їй було запропоновано переведення на інші вакантні посади.

Даний факт знайшов своє підтвердження під час судового засідання де було встановлено , що згідно повідомлення від 12.02.2021 року № 2 ОСОБА_1 було запропоновано посаду молодшої медсестри ( палатної), робітника зеленого будівництва, та 0,5 ст. швачки , однак позивачка відмовилася від запропонованих їй посад.

Таким чином, роботодавець вважається таким, що виконав свій обов`язок запропонувати працівнику, який підлягає скороченню, інші наявні вакантні посади.

Суд зауважує, що власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07.09.2021 у справі № 306/2434/18.

На підставі зазначеного і з огляду на те, що під час дослідження у судовому засіданні витребуваних за клопотанням позивача штатних розписів не виявлено жодних інших відповідних рівню освіти і кваліфікації позивача вакансій на момент звільнення позивача, суд вважає, що керівник підприємства належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2КЗпП України щодо працевлаштування позивача, визначивши і запропонувавши їй наявні вакантні посади, які були найбільш відповідними рівню освіти і кваліфікації позивача.

Стосовно доводів позивача про переважне право на залишення на роботі і непроведення порівняльного аналізу продуктивності праці і кваліфікації працівників, які залишись на роботі, і тих, які підлягали звільненню, суд зазначає таке.

Відповідно до норм статті 42КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам збільш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається категоріям працівників:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Враховуючи вимоги вищевказаної статті, судом не встановлено будь - яких переваг для позивачки , щодо залишення її на посаді медичної сестри.

За змістом статті 42КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду. Порівняльний аналіз проводиться стосовно працівників, які виконують однакові з позивачем функції та посади яких були скорочені одночасно зі скороченням посади позивача і при цьому були залишені на роботі, однак порівняно з ними позивач мав вищий рівень кваліфікації і продуктивності праці (ч. 1 ст. 42 КЗпП України), або ж з такими працівниками він мав однаковий рівень кваліфікації і продуктивності праці та більшу кількість переваг на залишення на роботі (ч. 2 ст. 42 КЗпП України).

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № №753/3889/17.

Тобто, порівняльний аналіз кваліфікації і продуктивності праці з метою визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі, мав би проводитись серед працівників, які займали посаду медичної сестри . Судом проведено аналіз однак , переваг позивачки перед іншими працівниками не встановлено, оскільки остання не підвищувала кваліфікацію , а також на ОСОБА_1 накладалися дисциплінарні стягнення у вигляді догани, що унеможливлювало надати їй переваги при порівняльному аналізі.

Доводи представника позивача про те, що слід було скоротити посади менш кваліфікованих працівників, є за своєю суттю оскарженням доцільності внесення змін до штатного розпису. Водночас, як уже зазначалося судом, таке питання є виключною компетенцією роботодавця як складова права на управління підприємством.

Під час судового розгляду, з урахуванням конкретних обставин цієї справи, судом не встановлено жодних підстав для висновку, що дії роботодавця стосовно скорочення посади медичної сестри на якій працювала ОСОБА_1 були спрямовані на порушення трудових прав працівника, не знайшло свого підтвердження. Крім того, позивачу пропонувалася інша робота, що забезпечило б реалізацію її права на працю, однак вона не скористалася можливістю переведення.

Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які посилалася позивач та представник відповідача, як на підставу своїх вимог та заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі викладених мотивів суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю. Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати,пов`язані з розглядом справи,покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, то судові витрати позивача слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 293, 294, ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У позові ОСОБА_1 до Комунального закладу "Здолбунівський геріатичний пансіонат" Рівненської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення середнього місячного заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, в разі подання апеляційної скарги рішення суду набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 04 січня 2022 року.

Суддя