Дата документу 04.03.2021 ЄУН № 937/9025/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року,

за участю сторін:

представника позивача адвоката Малик А.С.,

представника відповідача адвоката Острика С.Ю.,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати недійсним договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року (із зазначенням в пункті 2.1, що орендна плата визначається угодою сторін і становить 7880375, 70 грн. щомісячна) укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» в особі директора Шостака Олега Вікторовича, що діє на підставі статуту.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, в проваджені Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» про стягнення заборгованості за договором оренди, розірвання договору та зобов`язання вчинити певні дії.Ознайомившись з матеріалами справи уповноваженому представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» стало відомо, що підставою позову по вищевказаній справі є Договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 та ТОВ «БІОЛ», в особі директора ОСОБА_2 , що діє на підставі Статуту, укладено договір відповідно до п. 2.1. якого передбачено, що орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. щомісяця.У розділі 10 в графі «Орендар» зазначено Директор ТОВ «БІОЛ» ОСОБА_3 і міститься підпис який виконано невідомою особою, оскільки вищевказаний договір із визначенням орендної плати у розмірі 788 375,70 грн. щомісяця Директор ТОВ «БІОЛ» О.В. Шостаком не підписувався.Наразі між ОСОБА_1 ТОВ «БІОЛ», в особі директора ОСОБА_2 , що діє на підставі Статуту, діє Договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року, відповідно до п.п. 2.1., якого сторони погодили, що орендна плата визначається угодою сторін і становить 153 714,28 грн. щомісяця.Договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року із зазначенням в пункті 2.1., що орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. щомісяця - директором ТОВ «БІОЛ» - ОСОБА_2 не підписувався, що є підставою для визнання даного договору недійсним з огляду на наступне.Відповідно до п.п. 10.12. Статуту ТОВ «БІОЛ» виконавчим органом Товариства є Директор, який вирішує всі питання діяльності Товариства, крім тих, які відносяться до виключної компетенції Зборів Учасників.Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «БІОЛ» - підписантом і керівником (директором) - ОСОБА_2 . В той же час, будучи засновником (учасником), а також підписантом та директором ТОВ «БІОЛ» ОСОБА_2 не підписував Договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року із зазначенням в пункті 2.1., що орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 гри. щомісяця (у розділі 10 в графі «Орендар» зазначено Директор ТОВ «БІОЛ» ОСОБА_3 і міститься підпис який виконано невідомою особою), що підтверджує факт того, що волевиявлення учасника правочину не є вільним, не відповідає внутрішній волі і відтак враховуючи вищевказані норми цивільного права оскаржуваний правочин має бути визнаний судом недійсним.Враховуючи те, що Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» в особі директора ОСОБА_2 не укладався (не підписувався) Договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року із зазначенням в пункті 2.1., що орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн., що є підставою для визнання даного договору недійсним, відповідно до вимог ЦК України та сталої судової практики.

13.05.2020 року від директора ТОВ «БІОЛ» Шостака О.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначає, що між ОСОБА_1 ТОВ «БІОЛ», , в особі директора ОСОБА_2 , що діє на підставі Статуту, укладався Договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року, відповідно до п.п. 2.1., якого сторони погодили, що орендна плата визначається угодою сторін і становить 153 714,28 гри, щомісяця.Ознайомившись з матеріалами іншої справи уповноваженому представнику Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» стало відомо, що підставою позову по справі є Договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року, відповідно до умов якого ОСОБА_4 та ТОВ «БІОЛ», , в особі директора Шостака Олега Вікторовича, що діє на підставі Статуту, укладено договір відповідно до п. 2.1. якого передбачено, що орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. щомісяця.У розділі 10 в графі «Орендар» зазначено Директор ТОВ «БІОЛ» ОСОБА_3 і міститься підпис який виконано невідомою особою, оскільки вищевказаний договір із визначенням орендної плати у розмірі 788 375,70 грн. щомісяця Директор ТОВ «БІОЛ» О.В. Шостаком не підписувався.

Після встановлення факту наявності у ОСОБА_1 оригіналу Договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року (із зазначенням в пункті 2.1., що Орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. щомісячно) та копії вищевказаного договору ніби то завірена директором ТОВ «БІОЛ»- ОСОБА_2 це стало підставою для звернення ТОВ «БІОЛ» до Головного слідчого управління Національної поліції України із заявою про вчинення кримінального правопорушення (в порядку статті 214 КПК України).Наразі розпочато досудові розслідування у кримінальних провадженнях зареєстрованих в Єдиному реєстрі досудових розслідувань: 1) за №0001157 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України; 2) за №0001158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України; 3) за №0001159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Відповідно до Витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань за кримінальними провадженнями №№0001157, 0001158, 0001159 зазначено наступний короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення : «28.12.2016 між ТОВ «БІОЛ» (, місцезнаходження: 72316, Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Мічуріна, 21) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), укладено договір оренди №Д нежитлових приміщень. Відповідно до п.п. 2.1. «Орендна плата визначається угодою сторін і становить 153 714,28 грн. щомісяця». ОСОБА_1 діючи за попередньою злочинною змовою із невстановленими особами, з метою заволодіння майном ТОВ «БІОЛ» у вигляді грошових коштів, підробили договір оренди нежитлових приміщень укладений між ТОВ «БІОЛ» та ОСОБА_1 , до якого внесли завідомо неправдиві відомості про те, що «Орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. щомісячно». 31.05.2018 року ОСОБА_5 , діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовною заявою про стягнення з ТОВ «БІОЛ» на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором оренди у розмірі 3 153 502,80 грн. 02.09.2019 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області подано (зареєстровано) заяву ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог до ТОВ «БІОЛ» у розмірі 18 365 701,15 грн. 13.12.2019 року рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.12.2019 по справі №.320/4186/18 (головуючий суддя Бахаєв ЇМ.) задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнуто з ТОВ «БІОЛ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за підробленим договором оренди, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, у розмірі 18 365 701,15 грн.»

23.12.2019 року Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України під час досудового розслідування досліджуючи обставини щодо підроблення договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року укладеного між ТОВ «БІОЛ» та ОСОБА_1 , звернувся із запитом вих.. №24/1/1- 2019 про надання документів до Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» з метою встановлення обставин, які підлягають доказуванню у вищевказаному кримінальному провадженні, з метою ідентифікації осіб які виконали підпис у договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року, стороною обвинувачення призначено судово-почеркознавчу експертизу.

Супровідним листом 28.12.2019 року ТОВ «БІОЛ» надано Старшому слідчому в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України витребувані документи, зокрема, наявний у Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» оригінал Договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року, про що Старшим слідчим здійснено запис на останній сторінці запити.

Наразі наявний висновок експерта №17-3/403 від 25.03.2020 року Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, яким встановлено і підтверджено, що в оригіналі Договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року (із зазначенням в пункті 2.1., що Орендна плата визначається угодою сторін і становить 153 714,28 грн. щомісячно) містяться оригінальний підпис від Орендаря - ОСОБА_2 , від Орендодавця - ОСОБА_1 і відтиск печатки ТОВ «БІОЛ», що підтверджує дійсність договору в редакції Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛ». Вищевказані обставини та докази також підтверджують факт укладання між ОСОБА_1 та ТОВ «БІОЛ» Договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року, саме в редакції відповідно до п.п. 2.1., якої сторони погодили, що Орендна плата визначається угодою сторін і становить 153 714,28 грн. щомісяця та виключають можливість існування іншого договору за той самий період з тими самими реквізитами, щодо одного і того ж майна (предмет договору) проте з іншою ціною договору, а саме 788 375,70 грн. оплатою щомісяця.

А відтак наявні всі підстави для визнання недійсним Договір оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року (із зазначенням в пункті 2.1., що орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. щомісячно) укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОЛ», код ЄДРГІОУ 30086036, в особі директора Шостака Олега Вікторовича, що діє на підставі Статуту.

Представник позивача адвокат Малик А.С. у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала в повному обсязі зазначивши що про існування договору в оскаржуваній редакції позивачу стало відомо лише під час розгляду цивільної справи про стягнення заборгованості у жовтні 2019 року. Доказами не підписання позивачем спірного договору є наявність його підпису в договорі (із зазначенням в пункті 2.1., що орендна плата визначається угодою сторін і становить 153 714,28 грн. щомісяця). Обставини встановлені в рішенні суду, яке набрало законної сили не можуть бути враховано при розгляді даної справи оскільки в тій справі питання про підписання договору не вирішувалось, а обсяг досліджених документів не розкриває усього змісту правовідносин які склались.Також представником позивача було долучено до матеріалів справи дозвіл старшого слідчого Загамули В. про розголошення відомостей досудового розслідування у кримінальному провадженні, які стосуються судово-почеркознавчої експертизи. Яку було прийнято судом з урахування обставин того, що дані відомості стосуються предмету доказування та порядку їх отримання. З урахування поновлення стороні відповідача строку на подачу відзиву.

Представника відповідача адвокат Острик С.Ю.у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав не доведення стороною позивача обставин на які вони посилаються, відсутності належних та допустимих доказів. Позивачем зазначається лише припущення від зворотнього. Висновок експерта на якій посилається позивач може бути доказом в рамках кримінального провадження та жодним чином не доводить не підписання позивачем ОСОБА_2 договору відповідно до редакції якого (із зазначенням в пункті 2.1., що орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. щомісячно). Крім того, обставини які підтверджують дію договору в редакції, що орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. встановлені на підставі рішення суду про стягнення заборгованості з урахуванням досліджених даних про відрахування обов`язкових податків та зборів на протязі 2017-2019 років, та були відомі позивачу від дати його укладення.

21.12.2020 року від представника відповідача адвоката Острик С.Ю. надійшов відзив на позовну заяву згідно якого, вважають позовну заяву безпідставною, необґрунтованою та надуманою. Позовна заява не містить посилання на докази, які спростовували підписання з боку ТОВ «Біол» договору оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016 (із визначенням розміру орендної плати - 788 375,70 грн.), як і не надано таких доказів до матеріалів провадження. Навпаки, голослівні твердження щодо цього ТОВ «Біол» є наміром ухилитися від виконання зобов`язань за існуючим договором оренди, щодо стягнення заборгованості за судовим рішенням від 13 грудня 2019 року ухваленим Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області по справі № 320/4186/18, відповідно до якого з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біол» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором оренди у розмірі 18 868 458,42 грн. (вісімнадцять мільйонів вісімсот шістдесят вісім тисяч чотириста п`ятдесят вісім грн. 42 коп.). Зазначене рішення залишено без змін Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.02.2020 у справі 320/4186/18. Судом першої та апеляційної інстанції при розгляді даної справи встановлено, що ТОВ «Біол» подавало до податкового органу відомості про те, що ОСОБА_1 щомісячно нараховувалася орендна плата у розмірі 788 375,70 грн.

Зокрема, судом апеляційної інстанції у постанові від 25.02.2020 зазначено: «Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що узгоджена сторонами у справі орендна плата складає 153714,70 грн. Заборгованість з орендної плати, виходячи з такого узгодженого розміру, у відповідача перед позивачем відсутня, а тому судом першої інстанції необґрунтовано задоволено частково позовні вимоги. Договір оренди в якому узгоджено розмір орендної плати у розмірі 788375,70 грн. директором ТОВ «БІОЛ» не підписувався і його копія долучена до матеріалів справи є неналежним доказом, який не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІОЛ» було укладено письмовий договір оренди № Д нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 , загальною площею 8044,65 кв.м, терміном дії договору 2 роки 11 місяців з 01.01.2017 року.

Договір написаний на трьох сторінках, підписаний ОСОБА_1 , як орендодавцем, та директором ТОВ «БІОЛ» ОСОБА_2 , підпис якого завірено печаткою товариства, як орендарем. Як зазначено у п.9.2 договору, останній складений у двох примірниках, які мають однакову юридичну силу, по одному із примірників для кожної із сторін.

Додана позивачем до позовної заяви копія примірника договору оренди від 28 грудня 2016 року, що перебував у орендаря, має три сторінки і кожна з них, у тому числі і перша, на якій містився п.2.1 договору, була завірена підписом директора ТОВ «Біол» ОСОБА_2 й печаткою товариства, що підтверджує відповідальність орендаря за достовірність змісту вказаного документа. При цьому зміст останнього, зокрема, п.2.1. щодо розміру орендної плати 788375,70 грн. щомісячно, повністю співпадає зі змістом примірника оригіналу договору, який відповідно до п.9.2 був складений для орендодавця.

Надана відповідачем ксерокопія примірника договору оренди від 28.12.2016 року, перший аркуш якого у п.2.1 містить розмір орендної плати 153714, 28 грн., а остання сторінка, що містить реквізити сторін, підписана ОСОБА_1 та директором ТОВ «БІОЛ» ОСОБА_2 і скріплена печаткою товариства, суперечить змісту первісної копії зазначеного примірника, а тому підстав вважати її достовірним доказом суд не має.

Доказів того, що перший аркуш оригіналу та підписаної відповідачем копії договору оренди від 28 грудня 2016 року із зазначенням у п.2.1 орендної плати у розмірі 788373,70 грн., є недопустимим, оскільки був підроблений позивачем, відповідач не надав, як не підтверджені належними доказами і його твердження про те, що печатка ТОВ «БІОЛ» надавалася позивачу ОСОБА_1 , як засновнику підприємства, і який міг використати її при підробці першого аркушу договору.

Отже згідно п.п.2.1,2.2 договору оренди від 28 грудня 2016 року, зміст яких відповідачем належним чином не спростований, орендна плата була визначена угодою сторін і становила 788375, 70 грн. щомісяця, оплата проводиться в безготівковій або готівковій формі за узгодженням сторін та за наявності грошових коштів у орендаря, за вирахуванням ПДФО та військового збору, починаючи з першого місяця оренди.

За даними листа Управління ДФС у Запорізькій області від 11.05.2019року про виконання ТОВ «БІОЛ» функцій податкового агента під час нарахування та сплати доходу від надання в оренду майна, згідно наданих податкових розрахунків у 2017 і 2018 роках ОСОБА_1 було нараховано дохід у сумі 709372,80 грн. та утримано податку в сумі 1277167, 18 грн., що підтверджує, що розрахунок відповідачем здійснювався із суми 788375 грн. на місяць.

Як вбачається з акту від 27.09.2019 року документальної позапланової перевірки з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору під час виплати орендної плати ОСОБА_1 , складеного Головним управлінням ДПС у Запорізькій області (а.с.214-217), суми перерахованого податку на доходи фізичної особи ОСОБА_1 з орендної плати за період з 01.01.2017року по 31.12.2018 року, тобто за 24 місяці, складає 3405779,04 грн., тобто податки податковим агентом ТОВ «БІОЛ» нараховувались у сумі 141907,46 грн., що складає 18% від суми саме 788375 грн., що зазначена у наданому позивачем договорі оренди, платіжні доручення про щомісячне перерахування саме вказаної суми податку перелічені в акті.

Аналогічна ситуація із нарахуванням та сплатою військового збору протягом 2017 та 2018років, відповідач кожного місяця платіжним дорученням сплачував 11825,62 грн. військового збору, що складає 1,5% військового збору від орендної плати у розмірі 788375 грн.

Таким чином, з наданих позивачем та не спростованих відповідачем доказів вбачається, що позивач взяті на себе зобов`язання щодо передачі в користування приміщень виконав належним чином, а відповідач в порушення умов договору лише частково сплатив позивачу орендну плату у розмірі 788375,70 грн. щомісячно за вирахуванням ПДФО та військового збору, у зв`язку з чим у ТОВ «БІОЛ» виникла заборгованість зі сплати орендних платежів за період з 31.12.2017року по 01.11.2019 року та 28 днів листопада 2019 року (тобто за 23 місяця і 28 днів) в сумі 18868458, 42грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком; правильність якого посиланнями відповідача лише на те, що щомісячний розмір орендної плати зазначений позивачем не вірно, не спростовується.

Враховуючи вищевикладене та на підставі зібраних доказів у справі, суд першої інстанції вважав вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 18868458, 42 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню».

Таким чином, встановлені рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13.12.2019 та Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.02.2020 у справі №320/4186/18 обставини визначення в якості бази оподаткування оренду плату у розмірі 788 373.70 грн. на місяць перед податковим органом якраз і спростовують твердження позивача про те, що укладений договір від 28.12.2016 не відповідає внутрішній волі ТОВ «Біол»

Окремо слід зупинитися на аспектах недопустимості додатково долучених до своїх пояснень документів кримінального провадження.

Частина 9 статті 83 ЦПК України визначає, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

У матеріалах справи відсутні докази попереднього направлення ОСОБА_1 документів по кримінальному провадженню0001157 (витяги з ЄРДР, звернення, постанови слідчого, ухвали слідчого судді, висновок експерта), а тому суд не повинен брати копії цих документів до уваги під час вирішення даної справи.

Крім того, відповідачеві взагалі не зрозуміло, яким чином висновок судового експерта про те, що певний документ підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та скріплений печаткою ТОВ «Біол», спростовує наявність договору оренди в існуючій редакції (із розміром орендної плати 788 373,70 грн. ) та впливає на його дійсність.

Очевидно, що слід також наголосити і на неналежності поданих позивачем доказів, оскільки вони не підтверджують викладені у позовній заяві обставини справи.

Зі свого боку ОСОБА_1 повідомив, що діючою є редакція договору оренди (із розміром орендної плати 788 373,70 грн., а усі аркуші, крім останнього, були підроблені саме стороною ТОВ «Біол» під контролем директора ОСОБА_2 , про що ОСОБА_1 також подавав відповідні звернення до правоохоронних органів.

Це кореспондується із установленими Запорізьким апеляційний судом обставинами в межах справи 320/4186/18, які полягають в тому, що договір оренди із розміром орендної плати 788 373,70 грн., має три аркуші та підписаний ОСОБА_2 на кожній сторінці із проставленням печатки ТОВ «Біол» на відміну від того документа, який позивач намагається видати за існуючий договір оренди, а також із висновком експерта від 25.03.2020 №17- 3/403, який відповів на питання лише стосовно підписання другого аркушу договору (а не усіх аркушів).

Більше того, на переконання відповідача, належність та допустимість доказів, створених у кримінальному провадженні, мають оцінюватися судом виключно в межах кримінального провадження. І вже потім, якщо суд зробить певні висновки на підставі цих доказів саме у вироку або постанові про закриття справи, слід використовувати ці висновки в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, ані вироком суду, ані ухвалою про закриття кримінального провадження за нереабілітуючих підстав не встановлено того, що договір оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016 є підробленим.

Посилання на сам факт відкриття кримінального провадження та проведення в рамках цього провадження слідчих дій не встановлює зазначені обставини, оскільки відповідно до статті 214 КПК України досудове розслідування відкривається автоматично за будь-якою заявою.

Однак, ОСОБА_1 жодного разу не був викликаний на допит як свідок, щоб надати показання відносно фактичних обставин справи та спростувати неправдиві відомості, які були написані ОСОБА_2 щодо нього.

Більше того, в межах кримінального провадження ОСОБА_1 мав би можливість визнавати докази недопустимими шляхом заперечення і проти висновку експерта, і проти інших доказів.

Зокрема, ОСОБА_6 не відомо, які документи ТОВ «Біол» направляло на експертизу. У ОСОБА_1 не відбирали вільні зразки підпису, а їх надала зацікавлена особа - ТОВ «Біол» на власний розсуд, виконуючи запит слідчого.

Очевидна недопустимість направлених на експертизу доказів полягає в тому, що відібрання доказів здійснюється в ході слідчих або інших процесуальних дій. Чинний КПК України не визначає таку слідчу дію, як запит слідчого, а передбачає наявність таких слідчих дій, як тимчасовий доступ до речей і документів, обшук, виїмка.

Крім того, комплексна судово-почеркознавча та технічна експертиза призначена постановою слідчого від 04.03.2020, на вирішення якої поставлено п`ять питань, а експерт відповів на три питання, зазначивши при цьому, що запитання викладено в редакції ініціатора, зі змінами відповідно до постанови від 23.03.2020 про уточнення постанови про призначення комплексної експертизи та технічної експертизи документів від 04.03.2020.

При цьому самої постанови слідчого про уточнення не надано, а, відтак, незрозуміло, у зв`язку із якими обставинами виникла необхідність уточнення питань та якої саме редакції договору вони стосувалися.

Таким чином, викладене лише зайвий раз підтверджує, що надані позивачем документи щодо кримінального провадження не підтверджують підстав, з яких заявлені позовні вимоги, а обставини в межах кримінального провадження підлягають встановленню виключно вироком суду або ухвалою про закриття справи.

Просять також суд звернути увагу на те, що в матеріалах справи навіть відсутній документ, на який позивач посилається, як на «правильну редакцію договору оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016».

Представник позивача в судовому засіданні просить задовольнити позовні вимоги а повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог на підставах, які зазначені у відзиві.

Суд, вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення своїх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, згідно статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» (нова редакція), яка затверджена загальними зборами учасників товариства (протокол № 3 від 19.10.2016 р.), зміни до статуту зареєстровані приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Тимченко М.Г. 20.10.2016 року, ТОВ «БІОЛ» створено шляхом об`єднання майна та підприємницької діяльності засновників. Засновниками та учасниками товариства є фізичні особи громадяни України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (т. 1 а.с.13-20).

28 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІОЛ» було укладено письмовий договір оренди № Д нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_6 загальною площею 8044,65 кв.м., терміном дії договору 2 роки 11 місяців з 01.01.2017 року. (т. 1 а.с.92-94).

Відповідно до п. 1.1 та п. 1.3 Договору Орендавець передає в тимчасове користування нерухоме майно за плату та на строк, передбачений цим Договором. Приміщення знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 .

Відповідно до п. 2.1 Договору орендна плата визначається угодою сторін і становить 788 375,70 грн. щомісячно.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України розпочаті досудові розслідування у кримінальних провадженнях зареєстрованих 23.12.2019 року в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0001157 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, №0001159 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, №0001158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України на підставі заяви директора ТОВ «БІОЛ» ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 211-219).

04 березня 2020 року в рамках кримінального провадження відомості про яке 23.12.2019 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001157 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України призначено комплексну судово-почеркознавчу та технічну експертизу. (т. 1 а.с. 223-225).

Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 25.03.2020 року за №17-3/403, підпис від імені ОСОБА_7 у графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ… ________О.В. Дунаєв» на другому аркуші договору оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016, виконано ОСОБА_1 . Підпис від імені ОСОБА_8 в графі «ОРЕНДАР…____ Директор ТОВ «БІОЛ» ОСОБА_3 , на другому аркуші договору оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016, виконано ОСОБА_2 . Відбиток печатки у графі «ОРЕНДАР» на другому аркуші договору оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016, нанесено печаткою ТОВ «БІОЛ», вільні зразки відбитку якої надані в якості порівняльного матеріалу. (т.1 а.с. 226-236).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача в частині не дотримання позивачем вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, щодо їх не направлення іншим учасникам справи, особою яка подає копії доказів суду.

Вимоги закону в цій частині дотримано, конверт з додатками заздалегідь направлений на адресу відповідача повернувся до суду у зв`язку з неотриманням та його підшито до матеріалів цивільної справи.

Відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2019 року, з ТОВ «Біол» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором оренди №Д нежитлових приміщень від 28 грудня 2016 р. у розмірі 18868458, 42 грн. 42 коп.

Зі змісту даного рішенням встановлено, що «за даними листа Управління ДФС у Запорізькій області від 11.05.2019 року(а.с.60) про виконання ТОВ „БІОЛ функцій податкового агента під час нарахування та сплати доходу від надання в оренду майна, згідно наданих податкових розрахунків у 2017 і 2018 роках ОСОБА_1 було нараховано дохід у сумі 709372,80 грн. та утримано податку в сумі 1277167, 18 грн., що підтверджує, що розрахунок відповідачем здійснювався із суми 788 375 грн. на місяць».

Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.02.2020 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 грудня 2019 року залишено без змін.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини першої статті 262, статті 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частин першої, другої статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагається.

Згідно частин першої, другої статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Правила укладення договору оренди встановлені главою 58 ЦК України.

Згідно частини першої статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно статті 764 ЦК України якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно частини першої статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

У відповідності до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто позивач повинен довести суду ті обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, оскільки лише на припущеннях судове рішення ґрунтуватися не може.

Жодного доказу того, що позивач не підписував договір оренди від 28 грудня 2016 року із зазначенням у п.2.1 орендної плати у розмірі 788373,70 грн., суду не надано, від заявленого на початковому етапі клопотання про призначення почеркознавчої експертизи представник позивача відмовився.

Отже, позивачем факт не підписання договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року (із зазначенням в пункті 2.1, що орендна плата визначається угодою сторін і становить 7880375, 70 грн. щомісячна) укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» в особі директора Шостака Олега Вікторовича, що діє на підставі статуту суду не доведено, у зв`язку з чим вказані посилання на не відповідність внутрішній волі є необґрунтованими.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Вивчивши матеріали справи, суд не вбачає підстав для визнання договору недійсним з підстав не підписання ТОВ «Біол» в особі директора ОСОБА_2 , оскільки позивачем дані обставини не доведено.

Позивачем, в обґрунтування своїх доводів, до матеріалів справи було надано висновок експерта від 25.03.2020 №17-3/403, яким визначено, що підписи в договорі оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016 (орендна плата 153714,28 грн.) виконано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , печатка нанесена печаткою ТОВ «БІОЛ».

Суд критично оцінює та не може прийняти як належний доказ по справі висновок комплексної судово-почеркознавчої та технічної експертизи від 25.03.2020 р. №17-3/403, на якому не може ґрунтуватися законне та обґрунтоване судове рішення з огляду на наступне.

Предметом доказування в даній справі є встановлення факту не підписання позивачем (підробки підпису позивача) в договорі оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року (із зазначенням в пункті 2.1, що орендна плата визначається угодою сторін і становить 7880375, 70 грн. щомісячно).

Судом встановлено на підставі досліджених доказів наданих сторонами у дані справі, висновок комплексної почеркознавчої експертизи та технічної експертизи документів, які підтверджують справжність підписів ОСОБА_1 та ТОВ «Біол» в особі директора ОСОБА_2 в договорі оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016 року (орендна плата 153714,28 грн.) не доводить не підписання договору оренди нежитлових приміщень №Д від 28.12.2016 року (орендна плата 788375,70 грн.), за яким з позивача на користь відповідача на підставі рішення суду стягнуто заборгованість по орендній платі.

Суд відхиляє аргументи представника позивача про необхідність застосування висновку зробленого в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 травня 2019 року в справі № 390/796/17 (провадження № 61-15339св18), а також в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 375/1809/17 (провадження № 61-42165св18), оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин (зокрема, встановлено, що підписи в договорах виконано не позивачами, а іншою особою, на підставі висновку експертного дослідження оспорюваних договорів).

Будь-яких інших належних та достатніх доказів на підтвердження викладених ним в обгрунтування позовних вимог обставин, позивачем суду не представлено.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) зазначено: «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що «недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.

У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).

Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:

особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»;

наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають);

враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України).

З аналізу наведеного, керуючись принципом змагальності сторін, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено належними та допустимим доказами свої твердження та позицію у справі, тому позов не підлягає задоволенню, оскільки не встановлено підстав для визнання оскаржуваного правочину недійсним.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 141 ч.1 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок самого позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «БІОЛ» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди №Д нежитлових приміщень від 28.12.2016 року відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «БІОЛ», , адреса місцезнаходження: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Мічуріна, буд. 21

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Повний текст рішення складено та проголошено 10 березня 2021року.

СУДДЯ: Т.В. Юрлагіна