Справа №751/7159/20
Провадження №2/751/409/21
01 березня 2021 року місто Чернігів
Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а
в складі: головуючого - судді Яременко І. В.
секретаря Бивалькевич Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Чернігові в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз», Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
26.10.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фактор Нафтогаз», ДП «Нафтогазова компанія «Фактор», згідно якого з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.33-35) просить:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 22.07.2020 по 27.07.2020 включно та заборгованість по компенсації за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні в розмірі 6 406,16 грн.;
- стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 27.07.2020 по 31.08.2020 включно;
- стягнути з Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за затримку розрахунку при звільненні за період з 01.09.2020 по 23.10.2020 включно.
- зобов`язати Дочірнє підприємство «Нафтогазова компанія «Фактор» внести дані до Державного центру зайнятості, Єдиного державного реєстру страхувальників про припинення ним трудових відносин із ДП ««Нафтогазова компанія «Фактор»;
- стягнути судові витрати.
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 01.03.2013 позивач був прийнятий на роботу в ТОВ «Фактор Нафтогаз» на посаду оператора заправних станцій на АГНКС № 15 в м. Чернігові. 22.07.2020 за вимогою керівництва АГНКС № 15 в м. Чернігові написав заяву про звільнення з ТОВ «Фактор Нафтогаз» за власним бажанням з 21.07.2020 та заяву про прийняття на роботу в ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» з 22.07.2020. Одночасно з надсиланням заяв про звільнення та прийом на роботу, був відправлений табель обліку робочого часу з 01.07.2020 по 21.07.2020. З 23.07.2020 він виконував свої посадові обов`язки на роботі до 31.08.2020. 31.08.2020 позивач написав заяву про звільнення, але оскільки відповідей ніяких не отримав, 15.09.2020 повторно відправив заяву про звільнення з ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» разом з вимогою про надання наказу про звільнення та довідкою про заробітну плату за останні шість місяців і довідку про заборгованість по заробітній платі. 24.09.2020 ним було отримано трудову книжку. Ознайомившись з трудовою книжкою, він зрозумів, що його звільнили з роботи за власним бажанням з ТОВ «Фактор Нафтогаз» 27.07.2020, записи про прийняття його на роботу до ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» у трудовій книжці відсутні. Оскільки відповідачі, у порушення вимог трудового законодавства України, в день звільнення не провели повний розрахунок і не сплатили усі належні до виплати суми, чим порушили його трудові права. Також, 05.10.2020 позивач звернувся до Чернігівського міського центру зайнятості для отримання статусу безробітного, проте листом від 07.10.2020 №02/3880 його було повідомлено про відмову, оскільки, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру страхувальників, містяться дані про початок зайнятості ОСОБА_1 в ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» з 28.07.2020, та відсутні дані про припинення трудових відносин.
Ухвалою судді від 04.12.2020 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
11.01.2021 ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» подало відзив, в якому просять відмовити в задоволенні позову, посилаючись на відсутність трудових відносин між ОСОБА_1 та ДП «Нафтогазова компанія «Фактор». Зазначає, що бухгалтерією підприємства було помилково прийнято заяви, в тому числі ОСОБА_1 , та помилково подано повідомлення про прийняття працівника на роботу. Фактично позивач в даному підприємстві до виконання трудових обов`язків не приступав, табелювання йому не здійснювалось, нарахування та виплата заробітної плати йому не проводилась. 21.09.2020 ДП «Нафтогазова компанія «Фактор», після виявлення помилки бухгалтера, було подано скасовуюче повідомлення про прийняття позивача та інших осіб на роботу. (а.с. 53-55).
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, збільшені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Представники відповідачів у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до ст. 128 ЦПК України, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертались.
Ухвалою суду від 01.03.2021, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «Фактор Нафтогаз» з 01.01.2013 та обіймав посаду оператора заправних станцій на АГНКС № 15 в м. Чернігів (а.с. 9).
На підставі наказу № ФН/К-282 від 27.07.2020 позивач звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.
За розрахунком позивача, заборгованість по заробітній платі ТОВ «Фактор Нафтогаз» перед ним становить 6 406,16 грн, що підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1 та випискою по картковому рахунку АТ «Ощадбанк» (а.с. 36-40).
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно з ч. 1 ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною 2 ст. 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
При вирішенні спору суд виходить із доказів та розрахунку заборгованості, поданих позивачем, які не спростовувались ТОВ «Фактор Нафтогаз», та вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
У пункті 32 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час затримки розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.
За правилом п. 8 даної постанови, нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Як вбачається з матеріалів справи, сума середньоденної заробітної плати позивача становить 491,88 грн (19 183,51 грн : 39 робочих дні у червні та липні 2020 року).
Вказана позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 вересня 2020 року у справі № 225/5266/18 (провадження № 61-7884св19).
При цьому, суд не знаходить правових підстав для стягнення з ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також зобов`язання ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» внести дані до Державного центру зайнятості, Єдиного державного реєстру страхувальників про припинення позивачем трудових відносин із ДП «Нафтогазова компанія «Фактор», оскільки ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження трудових відносин з даним відповідачем. Натомість, як вбачається з акту інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю № КВ1349/1324/АВ від 30.11.2020, наданого ДП «Нафтогазова компанія «Фактор» до відзиву, порушень вимог ч. 1 та 2 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 116 КЗпП України, ч. 1 ст. 83 КЗпП України, в т.ч. у відношенні ОСОБА_1 , не виявлено (а.с. 58-60).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн, на користь позивача 612,01 грн (пропорційно до розміру задоволених вимог).
Позивач у позові зазначив, що орієнтовний розмір його витрат на правничу допомогу складає 5000 грн., проте жодних доказів на підтвердження понесення таких витрат суду не надано, а тому відсутні підстави для їх покладення на відповідача.
Згідно зі ст. 430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 94, 115-117 КЗпП України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 95, 128, 141, 247, 280-282, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз», Дочірнього підприємства «Нафтогазова компанія «Фактор» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на користь держави 840 грн 80 коп судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на користь ОСОБА_1 612 грн 01 коп. у відшкодування сплаченого судового збору.
Рішення суду в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Нафтогаз» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складено 05.03.2021

Головуючий - суддя І. В. Яременко