ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2322/21 Справа № 191/4409/19 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа акціонерне товариство Акцент-Банк без самостійних вимог щодо предмету спору про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

28 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ ПриватБанк про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що 05 листопада 2007 року між нею та Дніпропетровським регіональним управлінням Закритого акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» був укладений кредитний договір №DND0G-А00006270, за яким ОСОБА_1 отримала кредит у сумі 27343,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення05 листопада 2027 року. В забезпечення виконання умов цього договору між сторонами того ж дня був укладений договір іпотеки № DND0G-А00006270, за яким ОСОБА_1 передала іпотекодержателю жилий будинок АДРЕСА_1 , з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до вимоги ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягало державній реєстрації, про що в Державний реєстр Іпотек приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Повєткіною Н.М. було внесено відповідний запис за №5986-709 від 07 листопада 2007 року. Після 01 січня 2013 року державним реєстратором Синельниківського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області Деркач С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 27206471 від 17 грудня 2015 року. Згідно записів у цьому Реєстрі іпотекодержателем є ЗАТ КБ «ПриватБанк», а іпотекодавцем ОСОБА_1 . Позивач вказує на те, що на даний час не має грошових зобов`язань перед АТ КБ «ПриватБанк», згідно довідки за №DM07HO787GG9U4K8 від 19 липня 2019 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк». Крім того, на її запит АТ «Акцент-Банк» надіслав копію договору факторингу №1 від 01 листопада 2007 року, за яким ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступив АТ «Акцент-Банк» право вимоги до боржника ОСОБА_1 , в тому числі й права вимоги за договорами, які забезпечують зобов`язання за основним договором. Тобто, з дня укладення договору факторингу всі права іпотекодержателя перейшли до нового іпотекодержателя АТ «Акцент-Банк», але в Державному реєстрі іпотек значиться іпотекодержатель ЗАТ КБ «ПриватБанк». У зв`язку із укладенням договору факторингу №1 від 01 листопада 2007 року, за яким ЗАТ КБ «ПриватБанк» відступив АТ «Акцент-Банк» право вимоги до боржника ОСОБА_1 , в тому числі й право вимоги за договорами, які забезпечують виконання зобов`язання за основним договором, і отримав від фактора грошові кошти у розмірі, що повністю задовольнили вимоги АТ КБ «ПриватБанк», то основні зобов`язання між АТ КБ «ПриватБанк» та боржником ОСОБА_1 з цього часу припинилися. Відповідно до ч. 1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», з припиненням основного зобов`язання, іпотека також припиняється, що підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку, за зверненням іпотекодержателя, відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про іпотеку». Оскільки позивач ОСОБА_1 не має грошових зобов`язань перед іпотекодержателем АТ КБ «ПриватБанк», тому останній зобов`язаний був самостійно протягом 14 днів звернутися до державного реєстратора із заявою про припинення іпотеки. Відповідач на порушення вимог Закону України «Про іпотеку» самостійно не звертався до державного реєстратора із заявою про припинення іпотеки. Тому, ОСОБА_1 було направлено 27 серпня 2019 року відповідачу заяву про виконання певних законних дій. Незвернення відповідача до державного реєстратора із заявою про припинення іпотеки, вважає таким, що порушує її законні права. В зв`язку із викладеним, позивач просить суд: - зобов`язати відповідача АТ КБ «ПриватБанк» в установленому законом порядку та протягом 14 днів з дня набрання чинності рішенням суду звернутися до державного реєстратора із заявою про припинення іпотеки за договором іпотеки № DND0G-А00006270 від 05 листопада 2007 року (серія та номер: реєстр № 1745), укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та скасувати державну реєстрацію іпотеки (запис: державний реєстр іпотек, реєстраційний номер іпотеки: 5986709 від 07 листопада 2007 року та запис: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27206471 від 17 грудня 2015 року, ОСОБА_2 , Синельниківське міськрайонне управління юстиції, Дніпропетровська область); - зобов`язати відповідача - АТ КБ «ПриватБанк» в установленому законом порядку та протягом 14 днів з дня набрання чинності рішенням суду звернутися до державного реєстратора із заявою про припинення обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно за договором іпотеки № DND0G-А від 05 листопада 2007 року (серія та номер: реєстр № 1745), укладеним між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу та скасувати державну реєстрацію обтяжень (запис: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 27206471 від 17 грудня 2015 року, ОСОБА_2 , Синельниківське міськрайонне управління юстиції, Дніпропетровська область), вид обтяження заборона на нерухоме майно, запис: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 5969871, 05.11.2007, реєстратор: Дніпровський міський нотаріальний округ); - стягнути судовий збір у сумі 1536 грн. 80 коп. (а.с.3-4).

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2020 року залучено АТ «Акцент Банк» в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії (а.с.41).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», 3-тя особа АТ Акцент-Банк без самостійних вимог щодо предмету спору про визнання бездіяльності протиправною та про зобов`язання вчинити певні дії відмовлено (а.с.75-76).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду 1 інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги (а.с.79-81).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Матеріалами справи встановлено, що 05 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та ПриватБанк укладено кредитний договір №DND0GА00006270, за яким позичальник ОСОБА_1 отримала невідновлювану кредитну лінію у сумі 27343 доларів США на строк з 05.11.2007 року по 05.11.2027 року включно. З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань між вказаними сторонами 05.11.2007 року укладено договір іпотеки, за яким іпотекодавець ОСОБА_1 надала в іпотеку іпотекодержателю ПриватБанк нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 70,10 кв.м., житловою площею 42,60 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований на земельній ділянці 797 кв.м, яка знаходиться у фактичному користуванні, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 7708471 в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно (а.с.6-11).

01 листопада 2007 року між ПриватБанк та ЗАТ «Акцент-банк» укладено договір факторингу №1, за яким ПриватБанк відступив ЗАТ «Акцент-банк» у повному обсязі права вимоги до боржників, в тому числі за договором ОСОБА_1 №DND0G-А00006270 від 05 листопада 2007 року, відповідно до додатку №1.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_1 пред`явлено до АТ КБ «ПриватБанк», який з 05.11.2007 року не є кредитором та іпотекодержателем у її зобов`язанні, у зв`язку із заміною на нового кредитора ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є АТ «А-Банк», у визначеному законом порядку, що в свою чергу свідчить про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 пред`явлено до неналежного відповідача.

Проте погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В даній справі предметом спору є наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна.

Заявником в проведені цих реєстраційних дій був АТ КБ ПриватБанк, про що свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.20), крім того, з зазначеного витягу вбачається, що станом на 25.11.2019, Іпотекодержателем є АТ ПриватБанк.

Доводи відповідача, що останній відступив право вимоги А-Банку за спірний договором, є необґрунтованими та безпідставними, оскільки як встановлено судом, 01 листопада 2007 року між ПриватБанк та ЗАТ «Акцент-банк» укладено договір факторингу №1, за яким ПриватБанк відступив ЗАТ «Акцент-банк» у повному обсязі право вимоги до боржників, в тому числі за договором ОСОБА_1 №DND0G-А00006270, який укладено з нею 05 листопада 2007 року, тобто після підписання договору факторингу.

З урахуванням зазначеного, висновки суду першої інстанції щодо неналежності відповідача є помилковими.

Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст. 572-593 ЦК України та спеціальним Законом України Про іпотеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати за рахунок наставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

На підставі ст. 577 ЦК України якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1, 2 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі, припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України Про іпотеку взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно вимогам ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням забезпеченим іпотекою.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що остання не має заборгованості перед АТ КБ ПриватБанк

На підтвердження своїх вимог, ОСОБА_1 надала копію довідки АТ КБ ПриватБанк, щодо відсутності у неї заборгованості перед Банком станом на 19.07.2019 (а.с.18). В порушення п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, остання не завірила копію та не зазначила у кого наявний оригінал такої довідки.

При цьому Банк заперечуючи проти позовних вимог надав копію довідки від 20.05.2020 року, відповідно до якої ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ А-Банк за договором №DND0GA00006270 від 05.11.2007 в розмірі 56411,45 Доларів США (а.с.46).

Відповідач жодним чином не спростував зазначений доказ, враховуючи, що заборгованість наявна саме за договором, який забезпечений іпотекою.

Так, ст.12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідно до ст.81 ЦПК України.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Проте, суду не надано будь-яких належних доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Також слід зазначити, що згідно зі ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

З урахуванням встановлених обставин справи, позовні вимоги є недоведеними, а тому не підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, відповідно до роз`яснень, наданих в п.19 Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку № 12 від 24.10.2008 року, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 листопада 2020 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: