Провадження № 2/760/1459/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.
за участю секретаря судового засідання Соломахи А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі командування Медичних сил Збройних сил України, Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання незаконним та скасування протокольного рішення об`єднаної житлової комісії командування Медичних сил Збройних сил України та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України в особі командування Медичних сил Збройних сил України, Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати рішення, викладене у протоколі засідання об`єднаної житлової комісії командування Медичних сил Збройних сил України від 17 листопада 2020 року № 4 про залишення дати зарахування ОСОБА_1 з 03 березня 1995 року;

- зобов`язати об`єднану житлову комісію командування Медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва ухвалити рішення щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 складом сім`ї з трьох осіб, з урахуванням його права на перебування в загальній черзі з 08 вересня 1991 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що після завершення навчання у Воронежському вищому військовому авіаційному інженерному училищі, 30 серпня 1991 року направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 (смт Озерне Житомирського району Житомирської області) в якій, у зв`язку з відсутністю власного житла, був зарахований 08 вересня 1991 року на квартирний облік у загальну чергу. З 09 квітня 1996 року до 20 грудня 2000 року проходив військову службу в Київському інституті військово-повітряних сил (м. Київ), де з 15 липня 1999 року був зарахований на квартирний облік у загальну чергу. Починаючи з 20 грудня 2000 року по теперішній час проходить військову службу, на офіцерських посадах, в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» і на цей час перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у об`єднаній житловій комісії командування Медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва у загальній черзі з 03 березня 1995 року, у першочерговій з 20 грудня 2017 року.

Позивач зазначає, що за весь період проходження військової служби з 30 серпня 1991 року по теперішній час житлом не забезпечувався.

26 жовтня 2020 року позивач звернувся з рапортом до командування Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та об`єднаної житлової комісії командування Медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва з проханням перенести дату перебування на квартирному обліку у загальній черзі з 05 березня 1995 року на 08 вересня 1991 року та внести зміни до облікової квартирної справи, оскільки наказ Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України» було скасовано і в наступних редакціях наказів Міністерства оборони України та постановах Кабінету Міністрів України норму про визначення часу постановлення на квартирний облік часом набрання чинності тим чи іншим наказом було виключено.

Однак об`єднана житлова комісія командування Медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва 17 листопада 2020 року відмовила йому у перенесені дати перебування на квартирному обліку у загальній черзі з 03 березня 1995 року на 08 вересня 1991 року та залишила дату зарахування його на квартирний облік у загальній черзі 03 березня 1995 року.

У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 січня 2021 року у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження.

Згідно з даними зворотніх повідомлень про вручення поштових відправлень, учасники справи отримали копії ухвал про відкриття та позовних заяв з додатками.

01 лютого 2021 року до канцелярії суду, через засоби поштового зв`язку, надійшли пояснення третьої особи, в яких остання заперечує проти задоволення позову, оскільки правові підстави для перенесення дати зарахування на квартирний облік у загальній черзі з 03 березня 1995 року на 08 вересня 1991 року відсутні, у зв`язку з тим, що станом на 2000 рік, початок служби позивача в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь», діяв наказ Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України», до пункту 2 якого було встановлено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку, але не раніше ніж з дня набрання чинності цим наказом, тобто не раніше 03 березня 1995 року. При цьому, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

02 лютого 2021 року шляхом поштового зв`язку, до канцелярії суду надійшов відзив відповідача 1 Міністерства оборони України в особі командування Медичних сил Збройних сил України, в якому останній заперечує проти позову та просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на принцип незворотності дії законів та нормативно-правових актів у часі, тому відповідно до пункту 2 наказу Міністерства оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 «Про внесення змін та доповнень до Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних силах України» відлік дати перебування позивача на квартирному обліку починається з 03 березня 1995 року, що відповідає положенням законів та нормативно-правових актів.

Відповідач 2 Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь» у своєму відзиві також заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що станом на дату постановлення позивача на квартирний облік діяв чинний на той час Наказ Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, тому останньому вірно визначено дату відліку квартирного обліку 03 березня 1995 року. Крім того, відповідач 2 зазначає, що позивачем не пред`явлено позовних вимог до нього, що суперечить вимогам процесуального законодавства.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач 1, відповідач 2 та третя особа заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обставини, які викладені у відзивах та поясненнях.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Порядок постановлення осіб на квартирний облік врегульований Законом України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ, Житловим кодексом, постановою Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» від 03 серпня 2006 року № 1081, Наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року №577 (в редакціях, що діяли на час виникнення спірних правовідносин).

Судом встановлено, що позивач, навчаючись у Воронежському вищому військовому авіаційному інженерному училищі не був забезпечений житловою площею, що підтверджується довідкою від 30 червня 1991 року № 5/377, виданою ВВВАІУ (а. с. 9).

При проходженні військової служби у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), у зв`язку з відсутністю власного житла, ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку з 08 вересня 1991 року по 20 жовтня 1995 року складом сім`ї 2 особи, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання жилих приміщень не значився, що вбачається з довідки № 1099 від 19 серпня 1996 року, виданої Житомирською КЕЧ району (а. с. 10).

Як вбачається з виписки з протоколу № 9 засідання житлової комісії військової частини КІ ВПС від 25 листопада 1999 року ОСОБА_1 проходив військову службу в Київському інституті військово-повітряних сил (м. Київ), де з 15 липня 1999 року був зарахований на квартирний облік у загальну чергу (а. с. 17).

Починаючи з 20 грудня 2000 року по теперішній час ОСОБА_1 проходить військову службу, на офіцерських посадах, в Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь».

Рішенням житлової комісії Головного військового клінічного госпіталю від 15 січня 2001 року № 1 зараховано позивача на квартирний облік та перенесено дату перебування на квартирному обліку з 15 липня 1999 року на 03 березня 1995 року (а. с. 23-24).

Позивач на цей час перебуває на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у об`єднаній житловій комісії командування Медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва у загальній черзі з 03 березня 1995 року, у першочерговій з 20 грудня 2017 року складом сім`ї три особи, що підтверджується довідкою від 17 листопада 2020 року № 471, виданою Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» (а. с. 18), довідкою від 17 листопада 2020 року № 29004, виданою Київським квартирно-експлуатаційним управлінням (а. с. 19) та довідкою про склад сім`ї від 17 листопада 2020 року № 473, виданою Національним військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» (а. с. 20).

26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командування Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та об`єднаної житлової комісії командування Медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва з проханням перенести дату перебування на квартирному обліку у загальній черзі з 05 березня 1995 року на 08 вересня 1991 року та внести зміни до облікової квартирної справи, однак об`єднаною житловою комісією командування Медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва залишено дату зарахування на квартирний облік у гарнізоні міста Києва з 03 березня 1995 року.

Зі змісту протоколу від 17 листопада 2020 року № 4 вбачається, що комісія як на підставу відмови у перенесенні дати зарахування на квартирний облік посилається на те, що зарахування полковника ОСОБА_1 прийнято на підставі діючого на той час наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, яким було визначено порядок зарахування військовослужбовців на квартирний облік. Пунктом 2 зазначеного наказу визначено врахування попереднього часу перебування на квартирному обліку в інших гарнізонах, але не раніше дня набрання чинності даного наказу (тобто 03 березня 1995 року).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно із статтями 34 та 37 Житлового кодексу УРСР потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.

Статтею 43 Житлового кодексу УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України від 20 грудня 1991 року N 2011-XII «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами.

На виконання пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. Пункт 4 цього порядку, зокрема, передбачає, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язок, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.

У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про внесення змін до статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Згідно із пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше був зарахований на квартирний облік з 08 вересня 1991 року.

У 2001 році позивача та членів його сім`ї зараховано на квартирний облік з 03 березня 1995 року, на підставі діючого на той час Наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку але не раніше, ніж з 03 березня 1995 року.

Як пояснив у судовому засіданні представник відповідача 1, оскаржуване рішення прийняте на підставі пункту 2 наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20, яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку з дати набрання чинності цим наказом (тобто з 03 березня 1995 року).

Проте, судом встановлено, що на час прийняття оскаржуваного рішення вказаний наказ втратив чинність, що спростовує доводи відповідача 1 про законність прийнятого рішення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про незаконність дій відповідача в частині відмови в перенесенні дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 та членів його сім`ї з 03 березня 1995 року на 08 вересня 1991 року. Оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом військовослужбовців, які проходять військову службу, не змінюючи місця служби, та військовослужбовців, які внаслідок переїзду до іншого місця служби, втрачають при цьому час квартирного обліку за попереднім місцем служби.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30 березня 2020 року у справі № 362/640/18.

Отже, на переконання суду, належним захистом порушених прав ОСОБА_1 буде перенесення дати його зарахування на квартирний облік саме за його попереднім місцем служби, тобто з 08 вересня 1991 року.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимога позивача про визнання незаконним та скасування рішення, викладеного у протоколі засідання об`єднаної житлової комісії Командування медичних сил Збройних сил України від 17 листопада 2020 року № 4 в частині залишення дати зарахування на квартирний облік по гарнізону міста Києва полковника ОСОБА_1 з 03 березня 1995 року підлягає задоволенню.

Посилання відповідача 2 на те, що позивачем не пред`явлено вимог до нього, що суперечить вимогам процесуального законодаства, не спростовує висновків суду щодо задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування рішення, викладеного у протоколі засідання об`єднаної житлової комісії Командування медичних сил Збройних сил України від 17 листопада 2020 року № 4.

Що стосується позовних вимог в частині зобов`язання об`єднаної житлової комісії Командування медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва ухвалити рішення щодо перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 складом сім`ї з трьох осіб, з урахуванням його права на перебування в загальній черзі з 08 вересня 1991, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Інструкція з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства

оборони України 31 липня 2018 року № 380 визначає, зокрема, організацію роботи житлових комісій.

Пунктом 4 Розділу ІІ вищезазначеної інструкції визначено, що основною формою роботи житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) є засідання (збори). Засідання (збори) є правочинними, якщо на них присутні більше ніж 2/3 членів комісії. Рішення приймається відкритим голосуванням за умови 50 % загальної кількості членів житлової комісії плюс 1 голос.

Заявлені позивачем вимоги не відповідають встановленим законом способам захисту цивільних прав та інтересів, оскільки зобов`язання об`єднаної житлової комісії Командування медичних сил Збройних сил України гарнізону міста Києва ухвалити певне рішення є фактичним втручанням у діяльність житлової комісії.

Керуючись статтею 47 Конституції України, статтями 38-44 ЖК Української РСР, Постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, якою затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 133,141, 258, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі командування Медичних сил Збройних сил України, Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», третя особа: Київське квартирно-експлуатаційне управління, про визнання незаконним та скасування протокольного рішення об`єднаної житлової комісії командування Медичних сил Збройних сил України та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати рішення, викладене у протоколі засідання об`єднаної житлової комісії Командування медичних сил Збройних сил України від 17 листопада 2020 року № 4, в частині залишення дати зарахування на квартирний облік по гарнізону міста Києва полковника ОСОБА_1 з 03 березня 1995 року.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;
відповідач 1 Міністерство оборони України в особі Командування Медичних сил Збройних Сил України, , місцезнаходження: 03680, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6;
відповідач 2 Національний військово-медичний клінічний центр «Головний військовий клінічний госпіталь», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Госпітальна, 18;
третя особа Київське квартирно-експлуатаційне управління, , місцезнаходження: 03186, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 30.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення подається учасниками справи безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна