ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 618/734/21 Головуючий суддя І інстанції Бунін Є. О.
Провадження № 22-ц/818/6458/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: подання ВДВС
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря : Волошиної А.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 28 вересня 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Буніна Є.О., по цивільній справі № 618/734/21, за поданням державного виконавця Дворічанського відділу державної виконавчої служби у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа,

встановив:

28 вересня 2021 року до Дворічанського районного суду Харківської області звернувся державний виконавець Дворічанського ВДВС у Куп`янському районі Харківської області СМУ МЮ (м. Харків) Комарова Л.С. з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 , який має заборгованість за судовим наказом № 922/3823/20 від 24.03.2021 у розмірі 402892 гривні 80 копійок, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні Дворічанського ВДВС у Куп`янському районі Харківської області СМУ МЮ (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 65217607 з виконання судового наказу № 922/3823/20 від 24 березня 2021 року про стягнення заборгованості у розмірі 402892,80 гривень. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказала, що 22 квітня 2021 року виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно з якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. На теперішній час рішення боржником не виконано.

Зазначила, що державним виконавцем було направлено запити для перевірки майнового стану боржника до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, відділу Держгеокадастру, Дворічанської селищної ради, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ. На все майно боржника накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження. Боржника внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (зареєстровано обтяження).

Згідно з відповідями, наданими на запити, встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований по АДРЕСА_1 , ніде не працює, земельні ділянки за ним не обліковуються, сільськогосподарська техніка за боржником не зареєстрована. Встановлено, що за боржником ОСОБА_1 зареєстрований транспортний засіб - автомобіль. Державним виконавцем винесена постанова про розшук майна боржника, а саме автомобіля.

Згідно відповіді Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону - боржник перетинав державний кордон за закордонним паспортом НОМЕР_1 03.06.2021 - виїзд; 31.08.2021 - в`їзд.

Враховуючи вищевикладене, рішення до сьогодні не виконано, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна та доходів.

На підставі вищевикладеного, державний виконавець просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , у праві виїзду за межі України - до виконання ним зобов`язань, покладених на нього судовим наказом № 922/3823/20 від 24.03.2021 про стягнення заборгованості у розмірі 402892,80 гривень.

Ухвалою Дворічанського районного суду Харківської області від 28 вересня 2021 року подання задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - до виконання ним зобов`язань, покладених на нього судовим наказом № 922/3823/20 від 24.03.2021 про стягнення заборгованості у розмірі 402892,80 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить суд ухвалу скасувати та у задоволенні подання виконавця відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що матеріали справи не містять докази його ухилення від виконання своїх зобов`язань; що в оскаржуваній ухвалі відсутнє будь-яке обґрунтування того, яким чином він ухиляється від виконання рішення суду, незважаючи на те, що саме ухилення виступає єдиною підставою для встановлення такого обмеження.

Зауважив, що 29.04.2021 року він прибув до державного виконавця Комарової Л.С., подав їй декларацію про доходи та майно за встановленою формою та надав пояснення, що швидко рішення він не може, оскільки влітку має поїхати за кордон, і гроші в достатній кількості сподівається отримати не раніше осені.

Вказав, що він працює за трудовим договором від 15.01.2020 водієм при міжнародних транспортних перевезеннях. Перебуваючи у Україні він зміг частково погасити свою заборгованість лише 2811,49 грн., що підтверджується скріншотом з мобільного телефону додатку «Дія», такі обставини не дають підстав дійти висновку про те, що він ухиляється від виконання судового наказу.

Зазначає, що обмеження у праві виїзду за кордон позбавить його можливості виконувати свої обов`язки за трудовим договором, а отже отримувати заробіток, що ускладнить або взагалі унеможливить виконання ним рішення господарського суду.

У письмовому відзиві представник ТОВ «Сервіс-Агромаркет» адвокат Хмарська Я. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

На обґрунтування вказала, що заборгованість виникла у ОСОБА_1 ще у 2019 році. Апелянт вказує, що працює, та згідно додатків скарги трудовий договір укладено 15.01.2020 року з нерезидентом ЧП Д.Галкіса, а отже регулярно отримує заробітну плату відповідно до п.1.3 трудового договору. Після відкриття провадження по справі, апелянтом у добровільному порядку було погашено заборгованість у розмірі 44000,00 грн.

Зазначив, що апелянт при поданні декларації державному виконавцю не зазначив про отримання доходів за кордоном за трудовим договором, та міг дистанційно погашати заборгованість працюючи за кордоном.

Вказав, що з моменту підготування відзиву на апеляційну скаргу, жодних погашень заборгованості з моменту повернення боржника на територію України не було.

Зазначив, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України є єдиним способом спонукання боржника до виконання рішення Господарського суду Харківської області про стягнення з нього заборгованості у розмірі 402892,80 грн.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення боржника та представника стягувача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а ухвалу скасувати. При цьому судова колегія виходить з наступного.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що матеріалами справи встановлений той факт, що боржник ОСОБА_1 дійсно ухиляється від сплати заборгованості за зобов`язаннями, покладених на нього судовим наказом № 922/3823/20 від 24.03.2021.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до статті 33Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» наведені підстави тимчасової відмови у виїзді за кордон.

Так, згідно пункту 5 частини 1 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до частини 1 статті 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що на виконанні Дворічанського ВДВС у Куп`янському районі Харківської області СМУ МЮ (м. Харків) знаходиться виконавче провадження № 65217607 з виконання судового наказу № 922/3823/20 від 24 березня 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 402892,80 гривень.

22 квітня 2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеної вимоги.

22 квітня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника.

22 квітня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника.

Державним виконавцем було направлено запити для перевірки майнового стану боржника до Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України, відділу Держгеокадастру, Дворічанської селищної ради, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ.

Згідно з відповіддю № від 16 вересня 2021 року, наданою Пенсійним фондом України, в базі даних про осіб-боржників, які отримують пенсії, інформації щодо ОСОБА_1 не знайдено; № від 16 вересня 2021 року про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами про останнє місце роботи, інформації щодо ОСОБА_1 не знайдено.

Згідно з відповідями від 16 вересня 2021 року, наданими Державною фіскальною службою України, інформація щодо джерел отримання доходів ОСОБА_1 за його податковим номером в ДРФО відсутня; боржник ОСОБА_1 за вказаними у запиті податковим номером на обліку в органах ДФС не перебуває.

Згідно з інформацією, наданою Відділом у Дворічанському район Головного управління Держгеокадастру у Харківській області № 8-20-0.23,17-362/108-21 від 05 травня 2021 року, зареєстрованих земельних ділянок за ОСОБА_1 станом на 01.01.2013 не обліковується, інформація після 2013 року щодо зареєстрованих речових прав у Відділі відсутня.

Відповідно до довідки № 16-14/71 від 22 квітня 2021 року, наданої Дворічанською селищною радою Дворічанського району Харківської області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів від 22.04.2021, за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований транспортний засіб VOLKSWAGEN TRANSPORTER, номерний знак НОМЕР_3 .

26 квітня 2021 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно інформації Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону від 20.09.2021 № , № , ОСОБА_2 03.06.2021 перетнув кордон України, напрям перетину - виїзд; 31.08.2021 перетнув кордон України, напрям перетину - в`їзд.

З Реєстру прав власності на нерухоме майно, з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з Державного реєстру іпотек - відомості відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України було застосовано судом у зв`язку з тим, що він не виконував зобов`язання з повернення боргу у зведеному виконавчому провадженні. На даний час заборгованість ОСОБА_1 в повному обсязі так і не погашена.

Виходячи з наведених норм Закону сам факт наявності невиконаного рішення суду чи іншого органу боржником не є достатньою підставою для тимчасової заборони виїзду особи за кордон без обов`язкового визначення дій боржника з ухилення від виконання рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон лише у разі ухилення від їх виконання боржником, яке має умисний характер. У зв`язку з цим предметом судового розгляду у даному випадку є з`ясування як наявності не виконаних боргових зобов`язань в межах відповідного виконавчого провадження, так і свідоме не виконання боржником покладеного на нього судом в межах цього виконавчого провадження обов`язку.

Ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні дотримання національними державними органами вимоги пропорційності обмеження виїзду за кордон, визначеної статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський Суд у рішенні від 26 листопада 2009 року у справі «Гочев проти Болгарії» [Gochev v. Bulgaria] (заява № 34383/03) сформулював правові висновки щодо змісту згаданої конвенційної норми, в яких зазначив про необхідність з`ясування в такій ситуації щоб будь-яке втручання у право особи на виїзд зі своєї країни було з самого початку та на всьому протязі застосування цього заходу виправданим та пропорційним з урахуванням обставин справи.

Таким чином, для вирішення питання про обмеження у праві виїзду за межі України боржника згідно вказаних правових норм необхідним елементом є пропорційність втручання у конвенційне право особи на вільне пересування, наявність справедливого балансу між публічним інтересом у демократичному суспільстві щодо належного виконання обов`язкових рішень суду та інших органів чи посадових осіб та міжнародних гарантій на вільне пересування особи, який забезпечується державним примусом у разі умисного невиконання боржником своїх обов`язків перед стягувачем, а застосоване державою відповідно до закону та з легітимною метою обмеження ефективно забезпечує виконання боржником цього обов`язку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказаною норми ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції у контексті наведених норм матеріального права не з`ясував, що із поданням про обмеження права виїзду боржника державний виконавець звернувся через п`ять місяців після відкриття виконавчого провадження, з яких боржник майже три місяці перебував за заробітках за кордоном. При цьому державний виконавець не надав достатніх доказів на підтвердження того, що боржник умисно ухиляється від виконання відповідного судового рішення, яке перебуває у нього на примусовому виконанні, у справі відсутні докази, що у боржника на протязі п`ятимісячного строку виконавчого провадження була можливість сплатити борг, а він від цього ухилився, або що обмеження боржника у праві вільного виїзду за кордон, що припинить можливість боржника заробляти, буде позитивно сприяти виконанню судового рішення.

За таких обставин та у контексті згаданих норм матеріального права та конвенційної практики Європейського суду з прав людини, - не можна вважати, що обмеження боржника у праві вільного виїзду за кордон є пропорційним легітимній меті, з якою державний виконавець відповідно до національного закону звернувся до суду зі своїм поданням.

Наведені на обґрунтування подання державного виконавця доводи про те, що боржник у добровільному порядку не спрямовує грошові кошти, одержані на виконання рішення суду - належними та допустимим доказами про умисний характер такої бездіяльності боржника - не підтверджені, а тому колегія суддів їх відхиляє та погоджується з наведеними з цих підстав доводами скарги.

Сам по собі факт, що громадянин ОСОБА_1 перетинав державний кордон України, без встановлення мети за рахунок такого перетину ухилитися від виконання рішення суду, не є достатнім доказом для задоволення подання.

Суд апеляційної інстанції також звертає увагу на те, що державний виконавець не використав передбачені ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» правові можливості притягнути боржника до відповідальності відповідно до закону (ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення) для забезпечення виконання боржником законних вимог про подання декларації про доходи, неповідомлення боржником про зміну місця проживання (перебування) чи місцезнаходження або місця роботи (отримання доходів), а також за неявку без поважних причин за викликом виконавця.

Колегія суддів у контексті наведених норм права щодо пропорційності обмеження права також звертає увагу, що державним виконавцем не зазначено доказів на підтвердження того факту, що обмеження ОСОБА_1 у виїзді за кордон позитивно вплине на виконання боржником зобов`язань по сплаті боргу.

З наведеного вбачається, що приватним виконавцем в поданні не наведено доводів та не надано належних доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що він ухилявся від виконання своїх боргових зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості, або безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця, заявником не надано.

Відтак, суд, із урахуванням практики Європейського суду з прав людини приходить до висновку, що обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон при відсутності переконливих доказів його ухилення від виконання рішення суду, порушує принцип пропорційності і не слугує меті стягнення боргу, а фактично перетворюється на формальне покарання боржника.

Неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи, порушивши норми процесуального права та неправильно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції безпідставно задовольнив подання державного виконавця.

У зв`язку з чим відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні подання.

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дворічанського районного суду Харківської області від 28 вересня 2021 року-скасувати .

У задоволенні подання державного виконавця Дворічанського відділу державної виконавчої служби у Куп`янському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа -відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 10 січня 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді А.В.Котелевець.

О.М.Хорошевський.