УХВАЛА

11 березня 2021року

м. Київ

справа № 642/5691/15

провадження № 61-3476ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Ленінський ВДВС Харківського МУЮ), про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Ленінський ВДВС Харківського МУЮ, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 101 053,98 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 101 053, 98 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Місцевий суд, задовольняючи позов ОСОБА_1 , виходив з того, що оскільки відповідач не повернув позивачу отримані за договором позики грошові кошти, які надавалися в іноземній валюті - доларах США, офіційний курс цієї валюти значно зріс по відношенню до гривні, а тому позивач має право на стягнення курсової різниці іноземної валюти до гривні та 3 % річних від суми боргу з урахуванням курсової різниці за весь час прострочення повернення боргу.

Постановою Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року змінено, зменшено суму стягненої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за невиконання грошового зобов`язання з 101 053, 98 грн до 2 933, 85 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що розрахунок ОСОБА_1 , який обрахував 3 % річних від суми боргу у гривневому еквіваленті станом на 2015 рік та за період 11 років прострочення, є помилковим, адже судовими рішеннями у 2013 році вже стягнуто з ОСОБА_2 суму боргу у гривневому еквіваленті та 3 % річних за час прострочення повернення позики протягом 9 років. За таких умов, 3 % річних мають бути нараховані на суму боргу, яка згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 28 лютого 2013 року склала 43 162, 20 грн (43 162, 20 грн * 3 / 100 * 827 днів / 365 днів = 2 933, 85 грн).

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі заочне рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2015 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Ленінський ВДВС Харківського МУЮ, є стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання, ціна позову в загальному розмірі становить 101 053,98 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн ? 100 = 227 000 грн), а тому справа № 642/5691/15 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.

Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене в малозначній справі.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, про стягнення заборгованості за невиконання грошового зобов`язання відмовити.

Судді:В. С. Жданова
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко