Справа 524/1447/21
Провадження 2-з/524/22/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2021 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., секретаря судового засідання Кулинич М.М., заявника ОСОБА_1 , представника заявника адвоката Федосєєва, заінтересованої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Разом із позовом ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ..

Заява була мотивована тим, що починаючи з 12.02.2021 вона не має можливості потрапити до будинку та побачити дітей. Вказала, що діти дуже налякані. ОСОБА_2 на зв`язок не виходить, жодних пояснень не надає. Вважає, що на даний час діти позбавлені батьківського піклування, нормального режиму дня та харчування, порушено навчальний процес дітей. На її переконання, порушення укладу життя дітей в подальшому може лише посилити негативні наслідки або істотно ускладнити ефективний захист її прав, у зв`язку із чим вона вважає, що заява підлягає задоволенню.

В судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву про забезпечення доказів і просили її задовольнити. ОСОБА_1 зазначила, що 12.02.2021 ОСОБА_2 не впустив її до дому, а речі були виставлені у коробках. Вказала, що півроку ОСОБА_2 не проживав із ними. Вважає, що відповідач може поїхати в іншій регіон і вона не побачить дітей і це створить некомфортні умов для проживання дітей. Зазначила, що на даний час ОСОБА_2 надає їй можливість спілкуватись із дітьми та обіцяє надати можливість забрати дітей на свята.

В своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 зазначив, що на даний час сімейні відносини між ним та ОСОБА_1 припинені, проживають вони окремо, їх спільні діти проживають разом із ним за місцем їх реєстрації. Вказав, що ОСОБА_1 не приймає участь у вихованні дітей та їх утриманні. Він заперечує проти зміни місця проживання дітей, оскільки в будинку за місцем їх реєстрації діти забезпечені усім необхідним. Звертав увагу, що доводи заявника про те, що діти не відвідують навчальні заклади не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_1 приходила до школи та садочку. Він жодного разу не перешкоджав ОСОБА_1 у спілкуванні із дітьми. Вважає, що позивачем у поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано, яким чином не вжиття судом заявленого заходу забезпечення позову призведе до утруднення виконання або до невиконання рішення суду про визначення місця проживання дітей, якщо позовні вимоги будуть задоволені.

В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що перешкод у спілкуванні з дітьми для ОСОБА_1 він не створює і позивач має можливість їм телефонувати коли вони вдома і зустрітись, попередньо домовившись про це. Він лише бажає, щоб вона повертала йому дітей після зустрічі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню таких підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У відповідності до змісту п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд(суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставами для забезпечення позову є те, що невжиття судом заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тобто дії суду із забезпечення позову обрання та застосування відповідних заходів забезпечення позову, спрямовуються на забезпечення можливості в подальшому реально виконати рішення суду та захистити права особи, яка звернулась до суду за захистом.

Під час розгляду справи № 760/22785/18-ц(провадження № 61-1817св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов наступного висновку: «Інститут забезпечення позову - це фактично гарантія захисту прав позивача, що гарантує в майбутньому належне виконання судового рішення, оскільки забезпеченню підлягає матеріально-правова вимога до відповідача, реалізація якої без вжиття заходів із забезпечення позову може бути неможливою. Предмет забезпечення позову - виключно матеріально-правова вимога (майнового чи немайнового характеру), що утворює предмет позову, який надалі підлягає виконанню. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). … Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.»

В постанові від 18 квітня 2018 року по справі № 466/3327/15-ц(провадження № 61-9846 св 18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що: «встановлення обов`язку вчинити певні дії має на меті обмежити пасивну поведінку особи, щодо якої вживаються заходи забезпечення позову. При цьому ухвалою про забезпечення позову суд не може вирішувати спір по суті.»

Отже, враховуючи наведені норми права та позиці Верховного Суду для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання вчинити певні дії необхідно встановити: 1) наявність спору між сторонами; 2) існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; 3) відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; 4) наявність пасивної поведінки особи, щодо якої судом можуть бути вжиті заходи забезпечення позову.

Так, суд відзначає, що в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на даний час проживають окремо, їх спільні діти проживають разом із батьком за місцем їх реєстрації, домовленості щодо місця проживання дітей між сторонами не досягнуто. Вказані обставини свідчать про те, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дітей.

Разом із тим, суд відзначає, що заявником не було доведено існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову щодо визначення місця проживання дітей. Матеріали справи не містять доказів, які б охарактеризували особу відповідача, як людину яка може ухилятись від виконання обов`язкового судового рішення у разі задоволення позову та доказів, які б свідчили про те, що на даний час відповідачем вчиняються дії, які призведуть до утруднення виконання рішення суду щодо визначення місця проживання дітей.

Також, на переконання суду, заявником не було доведено те, що поведінка відповідача щодо вирішення питання про участь матері у вихованні дітей є пасивною, що свідчило б про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання вчинити певні дії.

Приймаючи до уваги наведене, суд вважає, що заявником не було доведено необхідність вжиття судом заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 151-154 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10.03.2021

Суддя Д.Д.Андрієць