Постанова

Іменем України

03 березня 2021 року

м. Київ

справа № 370/1347/17

провадження № 61-12124св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.

суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року в складі судді Мазки Н. Б. та постанову Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року в складі колегії суддів: Саліхова В. В., Вербової І. М., Шахової О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто»), у просив:

- визнати недійсним пункт 2.1 статті 2 та пункт 3.2 статті 3 ІІ розділу додатку № 2 до угоди від 06 листопада 2011 року № 375610;

- встановити право здійснювати оплату за автомобіль в межах вартості на момент отримання 16 травня 2012 року в сумі 82 620 грн.

Позов мотивований тим, що 06 листопада 2011 року між ним та ТОВ «Авто Просто» укладена угода № 375610 про покупку автомобіля ЗАЗ FORZA вартістю 82 620 грн.

27 квітня 2012 року сторони підписали додаток № 3 до угоди від 06 листопада 2011 року № 375610, у якому засвідчено, що загальна сума грошових зобов`язань учасника станом на день підписання цього додатку становить 148 427,69 грн, учасник сплатив 42 603,79 грн, а розмір загальної заборгованості учасника становить 105 823 грн.

15 травня 2012 року між продавцем - акціонерним товариством «Українська автомобільна корпорація», платником - ТОВ «Авто Просто» та ним, як покупцем, укладений договір № 218188-Y04561 з додатками № 1, відповідно до якого придбано автомобіль ЗАЗ FORZA.

18 травня 2012 року між сторонами укладений договір застави, згідно з яким він передав у заставу відповідачу придбаний автомобіль ЗАЗ FORZA.

Посилаючись на те, що відповідно до укладених договорів сторони визначили вартість автомобіля в розмірі 82 620 грн, проте на підставі оскаржуваних пунктів угоди сума платежів, а відтак, вартість автомобіля збільшується кожного місяця, що свідчить про те, що ТОВ «Авто Просто» використало нечесну підприємницьку діяльність, ввело його в оману, підмінило поняття «ціна автомобіля» та «поточна ціна автомобіля», ОСОБА_1 просив задовольнити позовні вимоги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року задоволено. Визнано недійсним пункт 2.1 статті 2, пункт 3.2 статті 3 II Розділу додатку № 2 до угоди № 375610 від 06 листопада 2011 року. Встановлено право для ОСОБА_1 здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 16 травня 2012 року в сумі 82 620 грн.

Рішення суду мотивоване тим, що укладений між сторонами правочин спрямований на захист інтересів лише відповідача і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обов`язками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів тільки відповідачем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє позивача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину.

Встановивши, що умови оспорюваного правочину щодо здійснення розрахунку щомісячного внеску надали можливість ТОВ «Авто Просто» збільшувати ціну автомобіля без можливості права ОСОБА_1 розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, яка була погоджена на момент укладення договору, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову з огляду на порушення прав позивача як споживача послуг.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Авто Просто» залишено без задоволення, рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про наявність підстав, встановлених статтею 18 Законом України «Про захист прав споживачів», для задоволення позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У серпні 2020 року ТОВ «Авто Просто» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі № 591/3876/16-ц, 17 квітня 2019 року в справі № 357/13841/16-ц, 22 травня 2019 року в справі № 285/1777/17, 30 жовтня 2019 року в справі № 141/480/17, 21 січня 2020 року в справі № 590/1087/17, відповідно до якого визначення щомісячних внесків та інших платежів відповідно до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»; від 15 липня 2020 року в справі № 204/7352/17, відповідно до якого за системою «Авто Так» транспортний засіб можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій, може відрізнятись від вартості автомобіля, виданого учаснику раніше.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У жовтні 2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бердичевський О. В. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що матеріали справи не містять відомостей про ознайомлення позивача з умовами угоди від 06 листопада 2011 року № 355610, зокрема, щодо додатку ІІ статей 2-14.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2020 відкрито касаційне провадження та витребувано справу з суду першої інстанції.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У жовтні 2020 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Авто Просто» про визнання недійсними пунктів додатку № 2 до угоди № 375610 від 06 листопада 2011 року та встановлення права здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 16 травня 2012 року призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 06 листопада 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» з метою придбання автомобіля марки ЗАЗ FORZA вартістю 82 620 грн укладена угода № 375610 в рамках системи послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів (автомобілів) в групах Авто Так.

Договір укладений також шляхом підписання сторонами додатку № 1 до угоди № 375610, в якому вказана вартість автомобіля 82 620 грн, встановлений щомісячний цілий чистий внесок 0,8333 %.

З додатку № 2 до угоди № 375610 Правила функціонування системи придбання в групах Автотак, а саме в пункті 2.1. вказано, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків на інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи, та повідомляється Авто Просто постачальником. Пунктом 2.2. передбачено, що поточна ціна автомобіля, зазначена в додатку № 1 до угоди - це остання поточна ціна автомобіля, повідомлена Авто Просто постачальником, на день укладення угоди. В пункті 3.2. зазначено, що розмір авансових внесків розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати.

27 квітня 2012 року сторони підписали додаток № 3 до угоди від 06 листопада 2011 року № 375610, у якому засвідчено, що загальна сума грошових зобов`язань учасника станом на день підписання цього додатку становить 148 427,69 грн, учасник сплатив 42 603,79 грн, а розмір загальної заборгованості учасника становить 105 823 грн.

15 травня 2012 року акціонерне товариство «Українська автомобільна Корпорація» (продавець) з одного боку, ТОВ «Авто Просто» (платник) з другого боку, та фізична особа ОСОБА_1 (отримувач) уклали договір № 218188-Y04561.

Відповідно до вимог пункту 1.1. продавець зобов`язується передати у власність отримувача, а платник - оплатити продавцеві вартість автомобіля.

В пункті 2.4. договору зазначено, що загальна вартість автомобіля за цим договором становить без ПДВ - 68 850 грн, ПДВ 20 % - 13 770 грн, всього з ПДВ - 82 620 грн.

Згідно пункту 2.5. - платник на підставі даного договору та замовлення здійсненого відповідно до угоди, вносить на поточний рахунок продавця (здійснює оплату) 100 % загальної вартості автомобіля в розмірі 82 620 грн.

Відповідно пункту 4.1.4. у разі зміни ціни на автомобіль після внесення 100 % передоплати відпустити отримувачу автомобіль за ціною, зазначеною у пункті 2.4. цього договору.

18 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» укладений договір застави, згідно з яким позивач передав у заставу відповідачу придбаний автомобіль ЗАЗ FORZA.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

За змістом частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, відповідно до пункту 11-1 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (який є спеціальним законом у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг), є фінансовою послугою.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Згідно з частинами першою, другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Укладений між сторонами договір у межах системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем в розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі договору з учасниками групи є отримання автомобілів усіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається у процесі її виконання. Крім того, кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі № 380/63/16-ц (провадження № 14-230цс18).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги на підставі статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виходили з того, що умови укладеної між сторонами угоди передбачають можливість ТОВ «Авто Просто» збільшувати ціну автомобіля без можливості права ОСОБА_1 розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, яка була погоджена на момент укладення договору.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується з вказаним висновком судів попередніх інстанцій, які не врахували, що сторони під час укладення оспорюваного договору погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, які чітко і ясно викладені.

Матеріали справи не містять відомостей на підтвердження того, що під час укладення договору з ТОВ «Авто Просто» ОСОБА_1 введено в оману і не надано інформації про умови договору в повному обсязі.

Ціна товару визначена сторонами у договорі та складає узгоджений відсоток від поточної ціни автомобіля на весь період дії договору, відповідач не має змоги самостійно встановлювати поточну ціну автомобіля, оскільки відповідно до умов договору поточна ціна автомобіля щомісячно повідомляється постачальником/виробником/імпортером автомобіля в останній робочий день кожного місяця.

Відповідно до правовідносин, які виникли між сторонами, позивач отримає у власність обраний ним автомобіль до виплати його повної вартості, отже, за кошти, сплачені іншими учасниками системи, які ще не отримали автомобілі, проте мають потенційне право на це. Оскільки такі автомобілі можна викупити лише за дійсною вартістю на момент викупу, яка в залежності від ринкових тенденцій може відрізнятися від вартості автомобіля, виданого позивачу раніше, визначення щомісячних внесків та інших платежів у відповідності до ціни автомобіля, встановленої постачальником в останній день кожного місяця, не призводить до дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача та відповідає умовам ринку, обраному позивачем порядку придбання автомобіля та інтересам інших учасників системи, а тому не є несправедливими умовами у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, посилання судів попередніх інстанцій на порушення вимог частини другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» як на підставу для задоволення позовних вимог є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 не доведено, а судами не встановлено, у чому полягає дисбаланс інтересів сторін, у зв`язку із включенням до договору оспорюваних умов угоди від 06 листопада 2011 року № 375610.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17 квітня 2019 року в справі № 357/13841/16-ц (провадження № 61-30638св18), від 22 травня 2019 року в справі № 285/1777/17 (провадження № 61-39721св18), від 30 жовтня 2019 року в справі № 141/480/17 (провадження № 61-31528св18), від 21 січня 2020 року в справі № 590/1087/17 (провадження № 61-37322св18), від 15 липня 2020 року в справі № 204/735217 (провадження № 61-40276св18), від 04 лютого 2021 року в справі № 128/2478/17 (провадження № 61-1217св190.

Наведене свідчить, що при вирішені спору судами неправильно застосовано норми матеріального права, а саме положення статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим оскаржувані рішення підлягають скасуванню.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про скасування оскаржуваних судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авто Просто» підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій в сумі 6 720 грн.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 04 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 21 липня 2020 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання недійсними пунктів додатку № 2 до угоди № 375610 від 06 листопада 2011 року та встановлення права здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 16 травня 2012 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» судовий збір в розмірі 6 720 грн.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді : С. Ю. Бурлаков

В. С. Жданова

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко