Справа № 367/6159/20
Провадження №2/367/2669/2021
РІШЕННЯ

Іменем України

13 грудня 2021 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участі секретаря Артеменко Г.М.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. В позовній заяві позивач зазначає, що на початку квітня 2013 року на прохання свого найближчого товариша ОСОБА_2 позичив 30000,00 доларів США для придбання автомобіля, який вже надійшов на замовлення його сина ОСОБА_3 . При цьому ОСОБА_2 запевнив, що вказана сума буде повернута протягом 5-ти місяців, оскільки він виставив на продаж свою квартиру в смт. Коцюбинське, оцінивши її в 63000,00 доларів США. Оскільки, у нього таких коштів не було, а допомогти та підтримати друга, що опинився в скрутній ситуації, він вважав своїм обов`язком, то з відповідним проханням звернувся до ОСОБА_4 , який 10.04.2013 в присутності свідків вручив йому 22000,00 доларів США зі строком повернення до 10.09.2013року. Як свідчить надана ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_5 розписка, 11.04.2013 року валютні кошти в сумі 20000,00 доларів США були вручені ОСОБА_2 з правом їх повернення не пізніше 31.12.2017 року. Передаючи вказані кошти ОСОБА_2 , він не мав жодних сумнівів, що вони будуть повернуті. Проте, спливав час, а повертати позику ОСОБА_2 чомусь не намагався, пояснюючи це тим, що він ніяк не може продати квартиру. Як наслідок, він змушений був просити ОСОБА_4 відтермінувати строк повернення позики спочатку до 10.12.2013, потім до 01.05.2014, а в кінцевому результаті - не пізніше 31.12.2017. За 2 роки 8 місяців та 11 днів, що сплинули з кінцевої дати повернення боргу, ОСОБА_2 сплатив лише 14000,00 доларів США, що надало йому можливість разом зі своїми 2000,00 доларів США повернути ОСОБА_4 16000,00 доларів США. Таким чином остаточна сума боргу, яка значиться за ОСОБА_2 на день подачі позовної заяви, складає 6000,00 доларів США. Просить стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за договором позики у розмірі 6000,00доларів США та судові витрати по справі.

В судове засідання позивач не з`явився, надіслав до суду заяву в якій позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення та розглядати справу в його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду додатково пояснив, що 23.02.2013 під час телефонної розмови з ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням позичити 100 000,00 грн. для вирішення особистих проблем, на що отримав відповідь про можливість надати йому такі кошти через півтора місяці. 09.04.2013року приїхав у місто Чернігів (місце проживання позивача), де останній передав йому 100 000,00 грн. в якості позики, а також повернув 50 000,00 грн., які раніше ним були позичені йому для власних потреб. При цьому, за відсутності у ОСОБА_1 грошових коштів у національній валюті, передача коштів відбулася в доларах США, які були конвертовані у 156 000,00 грн. за еквівалентом на той день в присутності позивача. При цьому, перебуваючи протягом більш як 35 років у дружніх стосунках, жодних договорів позики та розписок між ними не укладалося.

В листопаді 2017 року ОСОБА_1 приїхав до нього і попросив письмово (розпискою) підтвердити факт отримання позики коштів, і в той же день під його диктовку ним та його дружиною була написана розписка про отримання 20 000,00 доларів США, яка датована 11.04.2013.

На початку березня позивач зателефонував і повідомив, що у нього виникли проблеми і йому необхідно 14 000,00 доларів США, у зв`язку з чим 13.04.2018 він терміново продав квартиру.

18.04.2018 нам під розписку були передані ОСОБА_1 14 000,00 доларів США, еквівалент яких у гривні станом на таку дату був більш як у два рази більше за суму, яку він взяв у позику від позивача у 2013 році.

Протягом 2018-2020 років під час їхніх неодноразових спілкувань з ОСОБА_1 жодних претензій щодо повернення будь-яких коштів не надходило.

Натомість, в липні 2021 року отримав ухвалу Ірпінського міського суду Київської області про прийняття до провадження даної судової справи про стягнення заборгованості за договором позики.

Починаючи з 01.07.2020року він не мав змоги надати допомоги позивачеві з виграних ним в лотерею «Лото забава» грошових коштів у запитуваному розмірі.

Ввикладені у позові ОСОБА_1 факти не відповідають дійсності, а позовні вимоги про стягнення з нього боргу є безпідставними. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до договору позики, укладеного 11.04.2013 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 взяв у борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 159860,00грн. на строк до 31 грудня 2017 року.

В обгрунтування своїх вимогпозивачем долучено до матеріалів справи оригінал розписки від 11.04.2013 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 повернув ОСОБА_1 14000,00доларів США, даний факт не заперечив позивач .

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6 -63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Враховуючи викладене, факт неналежного виконання відповідачем умов договору позики знайшов своє підтвердження при розгляді справи і є підставою відповідно до змісту договору та вимог чинного законодавства для задоволення позову. Суд не бере до уваги посилання відповідача, що 18.04.2018 ним під розписку були передані ОСОБА_1 14 000,00 дол. США, еквівалент яких у гривні станом на таку дату був більш як у два рази більше за суму, яку він взяв у позику від позивача у 2013 році, оскільки в розписці від 11.04.2013 року чітко зазначено, він отримав в позику 20000,00доларів США. Крім того, відповідач не звертався до суду із позовом або зустрічним позовом у даній справі про визнання договору позики недійсним.

Оскільки, відповідачем ОСОБА_2 не було в повному обсязі виконано зобов`язань за борговою розпискою, заборгованість не погашено у визначений строк, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 6 000,00 доларів США.

Щодо вимоги стягнення витрат на правничу допомогу. В своїх роз`ясненнях, наданих у п.п.47-48 Постанови Пленуму «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2017 року №10, ВССУ зазначив, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013). Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Надання платної правової допомоги регламентується Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно частини 1 статті 26 якого, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження надання правової допомоги ОСОБА_1 до суду надано договір про надання юридичних послуг від 10.09.2020 року, що укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кашубою М.О., розрахунок вартості наданих юридичних послуг (детальний перелік робіт та їх вартість) відповідно до договору від 10.09.2020 року, квитанцію№049600 серія УНК від 10.09.2020 року на суму 3000,00грн. Свідоцтво №313 про право на зайняття адвокатською діяльністю від 20.04.2007 року, посвідчення адвоката.

На підставі отриманих доказів суд вважає за можливе при задоволенні позову стягнути з відповідача на користь позивача, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000,00 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 1669,80грн судових витрат з оплати судового збору.

Керуючись ст.11, 16, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст. 12, 83, 89, 133, 141, 206, 247, 259, 263-265, 268, 273, 283-289, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 6 000 (шість тисяч ) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 3000,00грн. витрат на правничу допомогу адвоката.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1669,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки ща офіційному веб-порталі судової влади України -https://court.gov.ua/sudl013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://revestr.court.gov.ua.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Н.Ф. Карабаза