Постанова

Іменем України

04 березня 2020 року

м. Київ

справа № 202/3279/18

провадження № 61-12134св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради,

позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року у складі судді Слюсар Л. П. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року у складі колегії суддів: Ткаченко Р. Ю., Деркач Н. М., Каратаєвої Л. О.,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

Позов мотивований тим, що 06 липня 2013 року зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. 30 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Від шлюбу сторони у справі мають спільну малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент звернення до суду проживала разом із батьком. Спільного рішення про проживання дитини разом з батьком позивач та відповідач не приймали, що свідчить про протиправні дії останнього та порушує права позивача як матері.

Позивач є достойною особою, яка може та повинна виховувати свою дочку, а проживання малолітньої дитини з нею відповідає безпосередньо інтересам доньки.

Відповідач постійно створює стресові ситуації у стосунках матері та дочки. Небажання та активне ухилення відповідача від сумісного з позивачем прийняття рішення стосовно встановлення місця проживання їхньої малолітньої дочки змусило ОСОБА_1 звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту порушених прав та інтересів.

Просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини.

Зустрічний позов мотивований тим, що він є рідним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин колишня дружина постійно заважала йому повноцінно брати участь у вихованні дитини - влаштовувала сварки, ховала дитину, перешкоджала спілкуванню з дитиною та зустрічам. Він завжди мав бажання спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні та розвитку як батько. З яких саме мотивів позивач умисно перешкоджала йому не відомо. Він дуже любить свою доньку та піклується нею. Жодних фактів, які б свідчили про його погане ставлення до неї або неналежне виховання не існує. Доньку він не викрадав, дитина сама висловила небажання повертатися після прогулянки до матері. З липня 2018 року донька проживала разом з ним за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 . Донька має гарні житлові умови, їй створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку. Вказав, що він є порядною та відповідальною людиною, дбайливо та з любов`ю ставиться до своєї доньки, забезпечує їй належний рівень життя, опікується її інтересами, стежить за станом її здоров`я. Він має з донькою психологічний контакт та прив`язаність один до одного. Звернув увагу на те, що він не зловживає алкоголем або наркотичними засобами, не палить, не притягався до кримінальної відповідальності, має гарну характеристику. Після припинення шлюбних відносин з колишньою дружиною між ними склалися неприязнені стосунки, виникали сварки з приводу того, що вона чинила перешкоди у спілкуванні з донькою. За її адресою неодноразово викликалася поліція, в тому числі і за його ініціативою. Вказав, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини задоволено.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 ..

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання доньки з матір`ю та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні виключні обставини за яких в даному випадку донька має бути розлучена із своєю матір`ю, яка спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, не палить, на диспансерних обліках не перебуває, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, в якому створені належні умови для проживання та виховання дитини, працює та здатна матеріально забезпечувати дитину всім необхідним для нормального утримання, розвитку, відпочинку та виховання, що відповідає принципам 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року. Зазначені висновки суду повністю відповідають інтересам дитини.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції, встановив наявність однакових належних матеріально-побутових умов у матері і у батька для проживання дитини, їх позитивних характеристик, обґрунтовано вважав, що сторони можуть у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, враховуючи вік доньки ОСОБА_4 , яка на день ухвалення рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, що буде відповідати найкращим інтересам дитини.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2020 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2020 року, передати справу на новий розгляд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом не взято до уваги, що рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпрі ради від 22 травня 2019 року № 179 «Про визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 » встановлено способи участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою. Однак, вимоги позивач порушувала систематично, в результаті чого доньку було вивезено за межі території України, а саме до АР Крим. Суд першої інстанції проігнорував докази аморальної поведінки ОСОБА_1 , проігнорував клопотання про витребування доказів з прикордонної служби України, не перевірив належним чином надані позивачем докази. Суд апеляційної інстанції допустив однобічність у дослідженні доказів і не перевірив усіх обставин, на які посилалися сторони в обґрунтування своїх вимог та не надав мотивування усім доводам сторін у справі.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 13 листопада 2020 року ОСОБА_2 продовжено строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2021 року поновлено ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у справі № 202/3279/18, витребувано справу з суду першої інстанції.

У лютому 2021 року матеріали цивільної справи № 202/3279/18 надійшли до Верховного Суду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 14 січня 2021 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 642/3886/18, відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України).

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 липня 2013 року, який рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2017 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом від 12 квітня 2018 року № 2-н/202/94/2018 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28 березня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26 вересня 2019 року за № В-15 23322 станом на 31 серпня 2019 року заборгованість зі сплати аліментів складає 17 711,50 гривень.

Сторони по справі з моменту розлучення разом не проживають, при цьому з 2017 року малолітня ОСОБА_4 постійно проживала разом з матір`ю.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 30 жовтня 2018 року, складеного Службою у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради малолітня ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 . Із акту вбачається, що умови проживання добрі. В наявності побутова техніка та всі необхідні меблі. Для дитини окрема кімната облаштована спальним місцем, посезонний одяг та взуття в повному обсязі, багато іграшок, є місто для проведення дозвілля.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем роботи у ТОВ «Дніпрогума», на якому ОСОБА_1 працює менеджером з 2009 року.

Малолітня ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 .

Представниками Служби у справах дітей обстежено житлово-побутові умови проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до Акту про обстеження умов проживання від 30 жовтня 2018 року, умови проживання відповідають санітарним вимогам, створено всі умови щодо утримання та виховання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, отримує державну соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 1 452,00 грн, позитивно характеризується за місцем проживання.

За клопотанням служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_5 були направлені до КЗ «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради для проведення діагностики психоемоційного стану дитини, з`ясування ставлення дитини до матері ОСОБА_1 та батька ОСОБА_2 , взаємовідносини між ними, з`ясування з ким із батьків дитині буде комфортно, морально і емоційно проживати в подальшому.

Згідно з результатами психологічного діагностування ОСОБА_1 було виявлено, що вона має середній рівень тривожності, фрустрації, агресивності та ригідності. Агресивність може проявлятися як захисний механізм в стресовій ситуації чи в конфлікті. Акцентуації характеру у ОСОБА_1 не виявлено. Акцентуація характеру - це надзвичайне підсилення окремих рис характеру, за якого наявні відхилення в психології й поведінці людини, що не виходить за межі нормальної поведінки, але межують з патологією.

Оцінку психічних станів (тривожності, ригідності, фрустрації та агресивності) ОСОБА_2 та визначення стилю поведінки в конфліктній ситуації неможливо інтерпритирувати через недостовірності відповідей ОСОБА_2 .

Щодо акцентуації характеру, ОСОБА_2 було виявлено наступне - висока ступінь вираженої параноїдальної, гіпотимної акцентуації, що проявляється як роздратованість, гнівливість, авторитарності, категоричність суджень, не помічає власної конфліктності, постійно підвищений настрій, висока енергійність, відкрита незгода сприйняття дійсності.

Відповідно до висновку Виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпрі ради № 18/5-547 від 08 листопада.2018 року служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Також судом встановлено, що між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до виникнення сварок та конфліктів, що також ставало приводом для звернення до органів поліції, що підтверджується відповідними письмовими доказами та показаннями свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

На час звернення ОСОБА_1 до суду, малолітня ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала з батьком ОСОБА_2 , який перешкоджав спілкуванню ОСОБА_1 з донькою. Так, 04 травня 2018 року ОСОБА_2 , взявши дитину для прогулянок, не привів її назад до матері, а без відома матері відвіз 4-річну дитину в Святогірську Лавру (м. Святогірськ, Донецька область), а в подальшому до м. Києва. У віці 4,5 роки дитина разом з батьком здійснила хресний хід до Почаєва .

Малолітня ОСОБА_3 , яка відвідувала Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад ясла-садок №181» Дніпропетровської міської ради перестала його відвідувати з 01 вересня 2018 року.

З 06 листопада 2018 року малолітня ОСОБА_4 проживає з матір`ю.

Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 22 травня 2019 року за № 179 визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_3 та спілкуванні з нею.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У контексті першочергового врахування інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, встановивши, що саме визначення місця проживання малолітньої доньки із матір`ю відповідатиме її інтересам, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення позову.

Аргументи заявника щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах є безпідставними, оскільки під час розгляду справи судом встановлено наявність правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 357/7173/17 (провадження № 61-17137св20) зазначено, що «аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18)».

Посилання у касаційній скарзі на неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 642/3886/18 є необґрунтованим, оскільки фактичні обставини, встановлені судом у зазначеній справі та у справі, яка переглядається, є різними.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що проживання дитини разом з матір`ю буде відповідати найкращим інтересам дитини, дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Посилання у касаційній скарзі як на підставу для скасування оскаржуваних рішень суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції на порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, внаслідок неналежного дослідження судом зібраних у справі доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Висновки Верховного Суду

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. Ю. Тітов