ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«09» березня 2021 року

м. Харків

справа № 643/13902/19

провадження № 22ц/818/1722/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Котелевець А.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», представник позивача - Вельковський С.В.,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА», представник відповідача - Шевченко С.В.,

третя особа - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року в складі судді Горбунової Я.М.

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА», третя особа: ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 03 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СМ-SME 701/253/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 відкрито поточний рахунок та надано кредитні кошти в сумі 176 610,00 швейцарських франків.

03 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № РМ-SME 701/253/2008, за умовами якого предметом іпотеки є нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначив, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2010 року у справі № 2-2141/10 з ОСОБА_1 стягнуто на користь банку заборгованість за кредитним договором № СМ-SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року в розмірі 1 597 880,01 грн, а заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року у справі № 643/15247/15-ц позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено та звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Вказав, що 21 червня 2013 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради проведено державну реєстрацію змін до засновницького договору Повного товариства «Батура і Компанія», затвердженого рішенням загальних зборів учасників, протокол від 17 червня 2013 року № 3, з якого вбачається, що засновниками товариства, зокрема, є фізична особа - підприємець ОСОБА_1 . Таким чином, іпотечне майно включено до статутного фонду Повного товариства «Батура і Компанія».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2013 року порушено провадження у справі про банкрутство Повного товариства «Батура і Компанія» за його заявою. Постановою Господарського суду Харківської області від 24 грудня 2013 року у справі № 922/4956/13 товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року у справі № 922/4956/13 скасовано запис про іпотеку за договором іпотеки № РМ-SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року.

Посилався на те, що в подальшому іпотечне майно відчужено арбітражним керуючим без згоди іпотекодержателя з посиланням на здійснення процедури банкрутства та наразі предмет іпотеки належить Товариству з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА».

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року у справі № 922/4956/13 скасовано ухвалу Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року та провадження у справі припинено.

Вважав, що до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА»- особи, яка стала набувачем іпотечного майна внаслідок ліквідаційної процедури за наступними договорами купівлі-продажу, перейшли всі права та обов`язки іпотекодавця за договором іпотеки у тому обсязі і на умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Просив в рахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № СМ-SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року в сумі 1 597 880,01, що складається з основного боргу в розмірі 175 838,51 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України на 29 жовтня 2009 року становить 1 377 850,17 грн, відсотків за користування кредитом - 18 906,88 швейцарських франків, що за курсом Національного банку України на 29 жовтня 2009 року становить 148 152,12 грн, пені в розмірі 71 727,72 грн, штрафних санкцій у розмірі 150,00 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № РМ-SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року, а саме нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» шляхом продажу з прилюдних торгах за ціною, встановленою суб`єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - задоволено, в рахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CM-SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року в сумі 1 597 880,01 грн, що складається з заборгованості за кредитом за основним боргом в розмірі 175 838,51 швейцарських франків, що за курсом встановленим Національним банком України на 29 жовтня 2009 року становить 1 377 850,17 грн, відсотків за користування кредитом в розмірі 18 906,88 швейцарських франків, що за курсом встановленим Національним банком України на 29 жовтня 2009 року становить 148 152,12 грн, пені в розмірі 71 727,72 грн, штрафних санкцій у розмірі 150,00 грн звернено стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки РМ- SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року, а саме нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною, визначеною суб`єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження»; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір у сумі 1921,00 грн та 960,50 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» про перегляд заочного рішення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» подав апеляційну скаргу, в якій просив заочне рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неправильно застосував правову позицію Верховного Суду у справі № 753/19644/16-ц, оскільки обставини справи не є тотожними. Посилаючись в позові на судові рішення, позивач не зазначив відомостей щодо виконання цих судових рішень. На час подання цієї заяви не існує жодних виконавчих проваджень за участі позивача та третьої особи.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

15 лютого 2021 року до суду апеляційної інстанції надійшли пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», в яких він, спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності, акцентував увагу на тому, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» не мав правової можливості для звернення з даним позовом до скасування судового рішення, яким вилучено запис про іпотеку.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» необхідно залишити без задоволення, заочне рішення суду - залишити без змін.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у разі невиконання боржником зобов`язання кредитор має переважне право вимоги на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки та переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи, навіть і у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна, а тому відповідач, як особа до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набув статус іпотекодавця, і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. При цьому, позивачем не пропущено строк позовної давності.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 03 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СМ-SME 701/253/2008, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 176 610,00 швейцарських франків на придбання нерухомого майна зі строком до 03 липня 2023 року (а.с.47-52).

03 липня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № РМ-SME 701/253/2008, за умовами якого предметом іпотеки є нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.53-55).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2010 року у справі № 2-2141/10 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройторг компанія Пантбел» на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № CM-SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року в сумі, що за перерахунком відповідно до офіційного курсу Національного банку України на дату подання позову, становить 1 597 880,01 грн, а також сплачене держмито в сумі 1700,00 грн та 120,00 грн за сплату інформаційно-технічних послуг (а.с.56-57).

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року у справі № 643/15247/15-ц звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PM SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року, а саме: нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Науменко О.М. 02 липня 2008 року за реєстровим № 908 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25 червня 2008 року, реєстраційний № 19313283, шляхом надання Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві за ціною, що визначатиметься на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на момент відчуження предмета іпотеки з наданням позивачу усіх прав продавця, в тому числі, але не виключно, надати право на отримання дублікатів правовстановлюючих документів на предмет іпотеки, технічної документації на предмет іпотеки, відомостей про осіб, які зареєстровані, розташування предмету іпотеки, з правом оперативного управління предметом іпотеки, в тому числі, права доступу, обладнання охоронним пристроями, з правом на укладення договорів з відповідними організаціями щодо надання послуг з охорони, правом на укладення договорів оренди з правом отримання орендної плати з метою задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 1 597 880,01 грн; зобов`язано ОСОБА_1 передати нежитлові приміщення підвалу № 0-13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належать йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Науменко О.М. 02 липня 2008 року за реєстровим № 908 та зареєстрованого Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25 червня 2008 року, реєстраційний № 19313283 в управління Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» шляхом надання вільного доступу до приміщення, передачею ключів та укладенням акту прийому передачі майна; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судові витрати у розмірі 3654,00 грн (а.с.58-59).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2013 року у справі № 922/4956/13 порушено провадження про банкрутство Повного товариства «Батура і Компанія» за його заявою в порядку статті 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (а.с.65-66).

Постановою Господарського суду Харківської області від 24 грудня 2013 року у справі № 922/4956/13 визнано Повне товариство Батура і Компанія» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру (а.с.67-69).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року по справі № 922/4956/13, зокрема, скасовано запис про іпотеку за договором іпотеки PM SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року щодо нежитлових приміщень підвалу № 0-13, 0-14, 0-18, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м в літ «Б-9», адреса АДРЕСА_1 , номер РВПН 18927579 (а.с.70-80).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року у справі № 922/4956/13 ухвалу Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року - скасовано, провадження у справі №922/4956/13 - припинено (а.с.81-97).

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 178178485 від 21 серпня 2019 року нежитлові приміщення підвалу № -13, 0-14, 0-19, 0-19а, 0-21 загальною площею 272,2 кв м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 27 січня 2016 року зареєстровані на праві власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» на підставі акту приймання-передачі та оцінки майна до статутного капіталу від 18 січня 2016 року, видавник ОСОБА_2 та Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА».

Також, з даної інформації вбачається, що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено обтяження - заборона на нерухоме майно, підстава обтяження договір іпотеки від 03 липня 2008 року, заявник ЗАТ «ОТП Банк» (а.с.60-64).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону № 898-IV).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору (частина п`ята статті 5 Закону № 898-IV).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 598, 599 ЦК України).

Частиною першої статті 12 Закону № 898-IV передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з частинами першою та третьою статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права та обов`язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).

Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі, й у випадку не доведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Згідно з частиною п`ятою статті 3 Закону № 898-IV іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Строк дії кредитного договору, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», та ОСОБА_1 - до 03 липня 2023 року. Однак, ОСОБА_1 належним чином умов кредитного договору не виконував, що стало підставою для звернення банку до суду про дострокове стягнення кредитної заборгованості.

Матеріали справи свідчать про те, що заочним рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2010 року, яке набрало законної сили, позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Стройторг компанія Пантбел» - задоволено та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 597 880,01 грн.

При цьому, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № PM SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року.

Вказані судові рішення суду набрали законної сили і станом на час розгляду даної справи не виконані.

Також, матеріали справи свідчать про те, що спірне майно, звернення стягнення на яке в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором просив Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», вибуло з володіння ОСОБА_1 , оскільки він включив іпотечне майно до статутного фонду Повного товариства «Батура і Компанія», одним із засновників якого являється.

В подальшому ухвалою Господарського суду Харківської області від 11 грудня 2013 року порушено провадження у справі про банкрутство Повного товариства «Батура і Компанія» та постановою цього ж суду від 24 грудня 2013 року у справі № 922/4956/13 товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року у справі № 922/4956/13 скасовано запис про іпотеку за договором іпотеки № РМ-SME 701/253/2008 від 03 липня 2008 року, яка була скасована постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року, провадження у справі припинено.

Останнім володільцем цих нежитлових приміщень, відомості про право власності якого на цей об`єкт нерухомості містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, є Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА».

Відповідно до частин першої та другої статті 23 Закону № 898-IV в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі, в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У рішенні від 14 липня 2020 року № 8-р/2020 (щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої та другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» Конституційний Суд України зазначив, що іпотека є специфічним видом забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні його власника, який обмежений у правомочності самостійно розпоряджатися предметом іпотеки. Тобто, іпотека обмежує такий елемент права власності, як право розпорядження нерухомим майном, яке є предметом іпотечного договору. Зазначений вид забезпечення виконання зобов`язання передбачає стимулювання боржника до належного виконання зобов`язання та запобігання негативним наслідкам, що настають у разі порушення ним свого зобов`язання. У разі порушення боржником свого зобов`язання до особи, яка передала в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання такого зобов`язання, можуть бути застосовані заходи цивільно-правової відповідальності у виді звернення стягнення на предмет іпотеки. Особливістю цього виду забезпечення виконання зобов`язання є те, що обтяження майна іпотекою відбувається незалежно від зміни власника такого майна, тому стосовно кожного наступного власника іпотечного майна виникають ризики настання відповідальності перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання, зокрема, звернення стягнення на предмет іпотеки. Положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину.

Установивши факт переходу до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» права власності на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування до спірних правовідносин статті 23 Закону № 898-IV та поширення її дії на відповідача.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

У досліджених матеріалах справи немає доказів розірвання чи визнання недійсним іпотечного договору.

Отже, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про збереження обтяження майна іпотекою внаслідок скасування ухвали Господарського суду Харківської області від 30 жовтня 2015 року у справі № 922/4956/13 та припинення провадження у даній справі постановою Харківського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2016 року та внаслідок його неодноразового відчуження.

З огляду на встановлені обставини справи ефективним відновленням прав кредитора у зв`язку з відчуженням іпотекодавцем предмета іпотеки є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї з умов надання (отримання) кредиту.

У справі, яка розглядається, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, порушення обов`язків позичальником, прийняв рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів за ціною, визначеною на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, суд першої інстанції не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.

У спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судових рішень.

Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Тобто не потрібно скасовувати правильне по суті рішення суду лише заради правового пуризму.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18).

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» щодо того, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки про порушення прав щодо предмету іпотеки, позивачу стало відомо в серпні 2019 року, а саме з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 178178485 від 21 серпня 2019 року. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2010 року у справі № 2-2141/10 не виконано. Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 753/1964/16-ц (провадження № 61-4792ск18).

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається Товариство з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВЕРА» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 08 жовтня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді А. В. Котелевець

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 12 березня 2021 року.